ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7300/25      Головуючий суддя І інстанції Гримайло А. М.
Провадження № 33/818/688/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800,00 грн. (сорок тисяч вісімсот грн.) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без конфіскації транспортного засобу.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що 12.11.2025 року о 03 год. 02 хв. в м. Харків, по вул Сотника Костюченка, 4 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 в комендантську годину, під час перевірки документів встановлено, що водій позбавлений права керування таким транспортним засобом. Дане правопорушення було вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене п. 2.1 А Правил дорожнього руху, за що передбачене відповідальність відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційних доводів посилався на те, що суд не врахував усі обставини у справі, які підлягали з`ясуванню. Зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки провів судове засідання без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
В судове засідання для розгляду поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 не прибув. Про місце день та час апеляційного розгляду його апеляційної скарги був повідомлений належним чином. Зокрема, ОСОБА_1 про місце день та час апеляційного розгляду був повідомлений шляхом отримання судової повістки про виклик до суду в електронній формі, яку він отримав у застосунку «Viber», про що свідчать відомості довідки (а.с. 66 зворотна сторона), сформованої відповідно до вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року №28. Відомості електронної повістки про виклик містять посилання на ст. 268 КУпАП щодо неявки належно повідомлених учасників справи в судове засідання. Суд апеляційної інстанції враховує, що зазначений в апеляційній скарзі номер телефону апелянта свідчить про його готовність контактувати з судом та є прийнятним для ОСОБА_1 способом його сповіщення, зокрема і про місце день та час апеляційного розгляду. Крім того, на зазначену в апеляційні скарзі адресу для кореспонденції була направлена судова повістка про виклик в паперовій формі, яка повернулася не врученою з позначкою «адресат відсутній». Разом з тим, з відомостей телефонного повідомлення (телефонограми) та доданої до доповідної секретаря судового засідання Гуржій І.В. вбачається, що особу, яка притягається до адміністративної відповідальності додатково було сповіщено щодо місця, дня та часу розгляду апеляційної скарги у цій справі, однак ОСОБА_1 будь-яких заяв чи клопотань, зокрема щодо відкладення апеляційного розгляду секретарю судового засідання засобами телефонного зв`язку не надавав. Не містять таких заяв і матеріали справи. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає ОСОБА_1 повідомленим про місце, день та час апеляційного розгляду його апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Відповідно до правових висновків, зазначених, у статті 6 Європейської Конвенції з прав людини , ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.
У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок судів «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника справи про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
З огляду на те, що матеріали справи мають відомості щодо повідомлення апелянта про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, а також відомості про своєчасне сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, день та час судового розгляду його апеляційної скарги та не містять будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду цієї справи, апеляційний суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 за його відсутності та провадити судовий розгляд в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 . 
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також відомості постанови державного виконавця, відомості рапорту поліцейського та відомості відеозапису долучених до матеріалів цієї справи.
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 12.11.2025 року о 03 год. 02 хв. в м. Харків, по вул Сотника Костюченка, 4 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 в комендантську годину, під час перевірки документів встановлено, що водій позбавлений права керування таким транспортним засобом. Дане правопорушення було вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене п. 2.1 А Правил дорожнього руху, за що передбачене відповідальність відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом цього протоколу, про що свідчать його власноручні підписи у цьому протоколі. Разом з тим, графа 14 протоколу містить відомості щодо незгоди з протоколом, що свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності була ознайомлена з його змістом і скористалась своїм правом надати пояснення по суті справи на власний розсуд.
Відомостями довідки про повторність, а також копією постанови ЕНА №6127156 встановлено, що 11.11.2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Відомостей, які б свідчили про оскарження цієї постанови матеріали справи не містять.
Відомостями копією постанови Харківського апеляційного суду від 04.11.2025, а також копією постанови Московського районного суду м. Харкова встановлено, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
З відомостей рапорту поліцейського В. Довбича вбачається, що 12.11.2026 під час несення служби у складі екіпажу було зупинено транспортний засіб Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час проведення процесуальних дій було встановлено, що водій керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами.
Відомостями відеозапису встановлено, транспортний засіб Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції за порушення комендантської години. Під час проведення процесуальних дій, працівниками поліції було встановлено, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами, а також встановлено повторність вказаного правопорушення. Стосовно встановлених працівниками поліції обставин ОСОБА_1 зазначав, що, на його думку, з моменту ухвалення остаточного рішення у справі за вчинене правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яким його було позбавлено право керування він може керувати автомобілем у десятиденний строк, передбачений для оскарження цього судового рішення. Щодо цих тверджень працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 , що його думка є суб`єктивною та не відповідає вимогам чинного законодавства, а рішення, яким особу, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі на день вчинення правопорушення набрало законної сили.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції або їх упередженості під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені відомості у їх сукупності дають об`єктивних підстав встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставинах, будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Харківського апеляційного суду від 04.11.2025, яка відповідно до ч. 11 ст. 294 КУпАП набрала законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі вчинила правопорушення, яке ставиться їй у провину та передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП на наступний день після притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 4 ст.126 КУпАП, яке мало місце 11.11.2026. Така поведінка ОСОБА_1 вочевидь свідчить про його стійку протиправну поведінку, стосовно якої не відбулося виховного й попереджувального впливу адміністративного стягнення, накладеного за попереднє правопорушення, про існування якого правопорушнику було достеменно відомо. Про обізнаність ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності свідчать підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у копії постанови ЕНА№612756. Натомість відомостей, щодо оскарження зазначеної постанови матеріали цієї справи не містять. Зазначене було враховано судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення у цій справі.
Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на захист, а також права на судовий розгляд у зв`язку з розглядом цієї справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до правових висновків, зазначених, у статті 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.
У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок судів «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника справи про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
З відомостей цієї справи вбачається, що подія правопорушення відбулася 12.11.2025 року. Судом першої інстанції справа про адміністративне правопорушення за вказаною у протоколі ЕПР1№510507 від 12.11.2025 вперше була призначена до розгляду на 26.11.2026 та декілька разів відкладалась, в тому числі за заявою сторони захисту з урахуванням надання можливості для залучення захисника у цій справі, яким ОСОБА_1 скористався, уклавши договір про надання правчиної допомоги з захисником Коваленко М.В. Після декількох відкладень судового розгляду у цій справі до початку судового засідання, призначеного судом першої інстанції на 24.12.2025 о 10 год 30 хв захисником Коваленко М.В. було подано заяву, в якій зазначено про розірвання договору про надання правчиної допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Коваленко М.В. Водночас ОСОБА_1 до суду першої інстанції не з`явився хоча був повідомлений про місце, день та час судового розгляду його справи про що свідчать відомості довідки про доставку електронного повідомлення у застосунок «Viber» (а.с. 43), що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року №28. Крім того, на адресу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності надсилались і судові повістки в паперовій формі, які повертались неврученими з позначкою «адресат відсутній», що свідчить про виконання судом першої інстанції вимог ст. 268 КупАП.
Таким чином, враховуючи, що сторона захисту про місце, день та час судового розгляду у цій справі повідомлялась належним чином та була сповіщена, а також те, що судовий розгляд судом першої інстанції призначався загалом п`ять разів та відкладався в тому числі у зв`язку із заявами сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що право на захист, а також доступ до правосуддя у цій справі було дотримано. Водночас, ОСОБА_1 допустив зловживання своїм правом, затягуючи розгляд своєї справи застосовуючи сприятливі для цього прийоми пов`язані із зволіканням у розгляді справи. Натомість суд першої інстанції правильно скористався процесуальною можливістю та розглянув цю справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, однак до суду першої інстанції не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду до початку судового розгляду не подав. Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що заява адвоката Коваленка М.В. про припинення повноважень щодо захисту ОСОБА_1 не є тотожною заяві сторони захисту про відкладення судового розгляду та не позбавляє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема і ОСОБА_1 , обов`язку прибути за викликом суду для розгляду його справи по суті, за винятком наявності поважних причин, про які він був зобов`язаний заздалегідь повідомити суд, який розглядає справу.
Зазначені дії суду першої інстанції узгоджуються з вимогами ст. 245 КУпАП, згідно яких завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує також те, що ОСОБА_1 за час розгляду його справи судом першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду своїм правом на правчину допомогу не скористався, на час апеляційного перегляду про таке бажання суд апеляційної інстанції не повідомляв, про відкладення судового засідання для залучення захисника особисто не клопотав. Більш того, суд апеляційної інстанції вважає, що апелянт мав достатньо часу подати до суду як першої, так і до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, або прийняти особисту участь у судовому засіданні під час розгляду його справи, що свідчило б про використання ним свого права, яким він не скористався.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими, суб`єктивними та розцінюються, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови Холодногірського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП , - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков