Копія 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року Справа № 608/358/25
Номер провадження2-а/608/6/2026
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :
головуючої судді Запорожець Л. М. 
за участю секретаря с/з Маришевої Г.М.,
представника позивача адвоката Квятковського Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 (представник адвокат Квятковський Д.В.) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.02.2025 року № 291, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 (представник адвокат Квятковський Д.В.) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.02.2025 року № 291, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В позовній заяві він зазначив, що 07.02.2025 року на нього - громадянина ОСОБА_1 була складена постанова про адміністративне правопорушення №?291, в якій встановлено, що позивач не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за викликом, направленим повісткою від 27.11.2024 року. Однак, з такою постановою він не погоджується, оскільки вона містить низку процесуальних порушень, що суперечать законодавству, а саме: Невручення протоколу та його невизначеність. 
Так, згідно з Наказом Міністерства оборони України №?3 від 01.01.2024 «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», протокол про адміністративне правопорушення має бути належним чином складений та вручений особі, щодо якої він складається.
Протокол, який є ключовим доказом встановлення факту правопорушення, не був вручений позивачу.
Невідомо, чи був протокол складений відповідно до встановлених вимог, що позбавило позивача можливості ознайомлення з його змістом і пред`явлення пояснень, а отже — захисту своїх процесуальних прав (порушення ст. 6 Конституції України).
Також недостатнє використання інформації з Єдиного державного реєстру, оскільки відповідач, як єдиний держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, згідно з приміткою до ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мав можливість отримати додаткові відомості про позивача з інших джерел. Невикористання цієї можливості призвело до ухвалення постанови на підставі неповних та недостовірних даних.
Дії відповідача свідчать про порушення встановленого порядку складання, оформлення та вручення протоколів, передбаченого Наказом, а саме: Неправильне оформлення матеріалів справи, що суперечить встановленим нормам (Порушення вимог Наказу №?3 від 01.01.2024);
Відсутність належного вручення протоколу, що позбавило позивача можливості ознайомлення з матеріалами справи та надання своїх пояснень.
Порушення процесуальних норм щодо вручення повістки:
Повістка, направлена позивачу 27.11.2024 року, згідно з даними оператора поштового зв`язку (Укрпошта), була повернута з відміткою «адресат відсутній» (дата 11.12.2024 року). 
Це свідчить про те, що документ не був належним чином вручений, що суперечить вимогам, як Наказу №?3, так і ст. 210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім вище наведеного вказує, що 23.10.2024 позивачу була видана довідка № 22943 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації також аналогічна довідка була видана 29.11.2024 року за № 28810, що свідчить про наявність усіх даних відносно позивача у відповідача.
Порушення права на захист, а саме не вручення протоколу позбавило позивача можливості ознайомлення з підставами притягнення до відповідальності та пред`явлення пояснень, що порушує ст. 6 Конституції України та принципи забезпечення права на захист.
Порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП): Статті 210 та 210-1 КУпАП вимагають, щоб протокол про адміністративне правопорушення був складений за встановленими вимогами та вручений особі, щодо якої він складається. Примітка до ст. 210-1 КУпАП накладає на відповідача обов`язок використовувати всю доступну інформацію з Єдиного державного реєстру для встановлення достовірних обставин справи. Невикористання цієї можливості є підставою для визнання постанови недостовірною. Порушення Наказу Міністерства оборони України №?3 від 01.01.2024 року.
Даний наказ встановлює порядок складання, оформлення та вручення постанов про адміністративні правопорушення.
В даній справі дії відповідача суперечать цим вимогам, що призвело до порушення процесуальних норм та порушенні позивача у повноцінному захисті.
Порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: Відповідно до частини 2 ст. 26 зазначеного Закону, громадяни можуть бути притягнуті до відповідальності лише після належного встановлення фактів вчинення правопорушення. Формування постанови на підставі неповної доказової бази суперечить вимогам закону.
Позивач та його представник адвокат вважають дану постанову незаконною і необґрунтованою, винесеною із порушенням норм чинного законодавства та такою, що підлягає до скасування. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Квятковський Д.В. в судове засідання не прибули, від представника позивача адвоката поступила письмова заява про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримують, просять задоволити з підстав, викладених у ній. 
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 просив розглядати справу без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Дослідивши зміст позовної зави та відзиву, розглянувши подані письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом установлено, що 07.02.2025 року відносно ОСОБА_1 була складена постанова про адміністративне правопорушення №?291, в якій встановлено, що позивач не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за викликом, направленим повісткою від 27.11.2024 року.
Так, згідно з Наказом Міністерства оборони України №?3 від 01.01.2024 «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», протокол про адміністративне правопорушення має бути належним чином складений та вручений особі, щодо якої він складається.
Протокол, який є ключовим доказом встановлення факту правопорушення, не був вручений позивачу.
Встановити, чи був протокол складений відповідно до встановлених вимог, чии ні, не можливо, що позбавило позивача можливості ознайомлення з його змістом і пред`явлення пояснень, а отже захисту своїх процесуальних прав (порушення ст. 6 Конституції України).
Також недостатнє використання відповідачем інформації з Єдиного державного реєстру, оскільки відповідач, як єдиний держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, згідно з приміткою до ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мав можливість отримати додаткові відомості про позивача з інших джерел. Невикористання цієї можливості призвело до ухвалення постанови на підставі неповних та недостовірних даних.
Дії відповідача свідчать про порушення встановленого порядку складання, оформлення та вручення протоколів, передбаченого Наказом, а саме: неправильне оформлення матеріалів справи, що суперечить встановленим нормам (порушення вимог Наказу №?3 від 01.01.2024року);
Доведена в судовому засіданні: відсутність належного вручення протоколу, що позбавило позивача можливості ознайомлення з матеріалами справи та надання своїх пояснень та порушення процесуальних норм щодо вручення повістки, оскільки повістка направлена позивачу 27.11.2024 року, згідно з даними оператора поштового зв`язку (Укрпошта), була повернута з відміткою «адресат відсутній» (дата 11.12.2024 року). 
Це свідчить про те, що документ не був належним чином вручений позивачу, що суперечить вимогам, як Наказу №?3, так і ст. 210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, встановлено, що 23.10.2024 позивачу була видана довідка № 22943 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та також аналогічна довідка була видана 29.11.2024 року за № 28810, що свідчить про наявність у відповідача усіх даних відносно позивача..
Порушення права на захист, а саме не вручення протоколу позбавило позивача можливості ознайомлення з підставами притягнення до відповідальності та пред`явлення пояснень, що порушує ст. 6 Конституції України та принципи забезпечення права на захист.
Крім того, суд зазначає, що саме по собі описання адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, з огляду на те, що така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Всупереч вищевикладеному, у резолютивній частині постанови не зазначено про його винуватість у вчинені адміністративного правопорушення та нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. 
Також, накладаючи на нього адміністративне стягнення, посадовою особою вимог закону щодо призначення стягнення у виді штрафу не дотримано, призначено штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що суперечить нормам чинного КУпАП. 
Крім того, вказана норма є бланкетною, тому в постанові повинно бути зазначено норму нормативно-правового акта, яку порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В оскаржуваній постанові взагалі не конкретизовано порушені норми закону, за якими його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. 
Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача – суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Заразом для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.
Проте, посадова особа відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахувала вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини, за яких було вчинено правопорушення, зокрема чи не було вчинено позивачем певні дії в умовах крайньої необхідності і чи наявний в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідач не вказав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог ст. 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.
Також, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.» Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).
Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної
відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами ііротягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий -: згляд до компетентного органу (посадової особи);
3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про ввзгіністративне правопорушення;
4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: посутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.
З огляду на вищенаведене, вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, є безпідставною та підлягає скасуванню.
Враховуючи всі наведені обставини, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, суд вважає, що відповідач протиправно притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_3 № 291 від 07.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 – 1 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. 
У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Згідно з ст. 2 ч.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. 
В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. 
Керуючись ст. ст. 7, 9, ч. 3 ст. 210-1, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 122, 139, 161, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (представник адвокат Квятковський Д.В.) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.02.2025 року № 291, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, задоволити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення від 07.02.2025 року № 291, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 гривень, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного судучерез Чортківський районний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Строк виготовлення повного тексту рішення 12 квітня 2026 року.
Суддя/підпис/
Копія вірна:
Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/358/25
Рішення набрало законної сили " " ______________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець 

Копію рішення видано " " ______________ року.

Секретар: