СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/13810/25
пр. № 2-а/759/31/26
16 лютого 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Твердохліб Ю. О., за участю секретаря судового засідання Жиглій Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та просив: визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 від 23 травня 2025 року № 1557 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1  Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього штраф у сумі 17 000,00 грн; визнати протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо складання протоколу без свідків; визнати його дії як правомірні з урахуванням службового відрядження та наявності підтверджених обставин.
Позов мотивував тим, що постановою від 23 травня 2025 року № 1557 у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, виданою начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на нього накладено штраф у сумі 17 тис. грн.
Зазначає, що підставою для накладення штрафу стало нібито порушення правил військового обліку, а саме - 14 травня 2025 року відмова від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою визначення придатності до військової служби в особливий період. Своїми протиправними діями, як вказано в постанові, він порушив вимоги абзацу 4 частини десятої статті 1 Закону України « Про військовий обов`язок та військову службу», абзацу 4 частини першої статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктів 3.1, 3.2 глави 3 розділу II наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - наказ МОУ № 402), чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Позивач пояснює, що 14 травня 2025 року він перебував у службовому відрядженні до міста Чернівці, що підтверджується відповідним наказом Енергетична митниці «Про відрядження» від 13 травня 2025 року № 7-В на виконання доручення керівника Енергетичної митниці від 13 травня 2025 року № 13/21/1-Д з метою проведення огляду складу та спеціалізованих напівпричепів, що розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що ці обставини унеможливлювали його фізичну присутність у ІНФОРМАЦІЯ_5 14 травня 2025 року і, відповідно, не дозволяли йому виконати вимоги, які вказані у постанові.
Крім того, як вказує позивач, листом Енергетичної митниці від 14 травня 2025 року № 7.6-1/12/2053 підтверджено, що він не є порушником військового обліку, не перебуває у розшуку та станом на сьогодні проходить ВЛК за направленням ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7 ). Також повідомлено, що після повернення з відрядження він буде увільнений від роботи для проходження ВЛК з метою надання відповідних даних до ІНФОРМАЦІЯ_8 за місцем реєстрації.
Позивач пояснив, що 14 травня 2025 року під час зупинки на блокпості для перевірки документів співробітники територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК) та прикордонної служби силоміць затягнули його до приміщення ТЦК, змушуючи пройти медичне обстеження. Він неодноразово повідомляв, що перебуває у службовому відрядженні, виконуючи обов`язки, покладені державою, та просив надати можливість пройти обстеження за місцем моєї реєстрації у місті Києві. Під психологічним тиском його змусили підписати повістку, а також у його присутності був складений протокол про відмову від проходження ВЛК, при цьому йому не надали можливості внести зауваження або заперечення до протоколу, і не було залучено свідків, як того вимагає законодавство: У подальшому йому вручили повістку до ІНФОРМАЦІЯ_9 на 15 травня 2025 року.
Як вважає позивач, його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, яка стосується ухилення від обов`язків військового обліку в особливий період, оскільки 14 травня 2025 року він перебував у службовому відрядженні, що є об`єктивною та поважною причиною його неявки; він не відмовлявся від проходження ВЛК, а вже проходив її у ТЦК за місцем проживання; він був офіційно знятий з військового обліку до 30 липня 2020 року на підставі абзацу 5 пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (визнаний непридатним до служби з виключенням з обліку), та 30 липня 2020 року поставлений на облік медичною комісією та визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час по групі II, стаття 74-в (Наказ МОУ № 402), у зв`язку з хворобами серця.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21 березня 2024 року № 3621-ІХ (далі - Закон України від 21 березня 2024 року № 3621-ІХ) скасував статус «обмежено придатний» та передбачив, що громадяни, визнані раніше обмежено придатними, мають пройти повторний медичний огляд. Зробити це треба було впродовж дев`яти місяців з дня набрання чинності закону, тобто до 04 лютого 2025 року. Проте Закон України «Про внесення змін до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12 лютого 2025 року № 4235-ІХ (далі - Закон України від 12 лютого 2025 року № 4235-ІХ) подовжив строк проходження ВЛК для обмежено придатних до 05 червня 2025 року.
ОСОБА_1 наголошує, що ініціатором проходження ВЛК повинен бути саме військовозобов`язаний, а не ТЦК, як це було до змін у Законі № 3621-ІХ.
Позивач зазначає, що він не порушував жодної з норм, що йому інкриміновані.
Пояснив, що абзац 4 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зобов`язує громадян прибути до ТЦК та СП за викликом для проходження ВЛК. Однак 14 травня 2025 року він перебував у службовому відрядженні і фізично не мав змоги прибути до ТЦК.
Стверджує, що не ухилявся від проходження ВЛК, а навпаки проходив його у ТЦК за місцем своєї реєстрації ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 ).
Абзац 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» покладає на громадян обов`язок з`являтися до ТЦК для уточнення облікових даних і проходження медоглядів. Позивач стверджує, що не відмовлявся від явки, а надавав офіційне підтвердження, що перебуває у відрядженні. Після відрядження він мав бути офіційно увільнений від роботи для проходження ВЛК.
Зазначає, що у пунктах 3.1, 3.2 глави 3 розділу II наказу МОУ № 402 визначено обов`язок прибути на ВЛК за направленням та можливість складання акта за неявку без поважної причини.
Разом з тим, позивач вважає, що діяв у суворій відповідності до зазначених норм, оскільки не мав направлення на ВЛК саме до Дністровського ТЦК, натомість мав направлення на проходження ВЛК за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_7 . Його відмова від проходження ВЛК 14 травня 2025 року зумовлена об`єктивною поважною причиною - перебуванням у службовому відрядженні та проходженням ВЛК за направленням у ТЦК за місцем реєстрації. Протокол, складений у його присутності, не містив можливості для внесення зауважень, складався без свідків, що є грубим порушенням процедури фіксації порушення.
Враховуючи вищевикладене, вважає оскаржену постанову від 23 травня 2025 року № 1557 такою, що прийнята з перевищенням повноважень уповноваженою особою, не ґрунтується на об`єктивних фактах та доказах, порушує його права як громадянина та державного службовця.
Процесуальні дії
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю. О. та 25 червня 2025 року справа передана судді.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження разом із примірником позовної заяви 18 липня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
06 серпня 2025 року на електронну адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, відповідно до акта від 06 серпня 2025 року, складеного начальником відділу звернення громадян ОСОБА_4 , надіслана коресподенція не містить інформації про електронно-цифровий підпис.
Крім того, суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його (абзац 2 частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України)).
Таким чином, відзив необхідно повернути ІНФОРМАЦІЯ_5 без розгляду.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2025 року залишено позовну заяву без руху.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідач належним чином не надав суду відзив на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано.
Частина четверта статті 229 КАС України передбачає, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов наступних висновків.
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 на виконання ухвали судді Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2025 року направив заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій просить поновити строк звернення до суду з позовом. Причиною пропуску такого строку зазначає те, що оскаржену постанову отримав 17 червня 2025 року по пошті.
Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи викладене, суд вважає, що процесуальний строк звернення з позовною заявою про оскарження постанови ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, у зв`язку із чим підлягає поновленню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Фактичні обставини справи
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 до 30 липня 2020 року був знятий з військового обліку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (визнаний непридатним до служби з виключенням з обліку), та 30 липня 2020 року поставлений на облік медичною комісією та визнаний не придатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час по групі II, стаття 74-в (Наказ МОУ № 402). Підлягав повторному медичному переогляду 30 липня 2025 року.
09 липня 2024 року ОСОБА_1 оновив свої дані через додаток «Резерв+» (а. с. 17).
14 травня 2025 року ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні, що підтверджується наказом Енергетичної митниці від 13 травня 2025 року № 7-В.
14 травня 2025 року оператором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 молодшим сержантом ОСОБА_5 складений протокол № 21557 про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військовою лікарською комісією, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Постановою від 23 травня 2025 року № 1557 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн (а. с. 13, 14).
Згідно з постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , 14 травня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_11 відмовився від отримання направлення на медичний огляд та проходження військово-лікарською комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив правила військового обліку в особливий період. Своїми діями ОСОБА_1 порушив абзац 4 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; абзац четвертий частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; пунктів 3.1, 3.2 глави 3 розділу II наказу МОУ № 402. 
Копію постанови ОСОБА_1 отримав 17 червня 2025 року по пошті.
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми прав
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560).
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).
Відповідно до частини першої-третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У статті 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
ОСОБА_1 до 30 липня 2020 року був знятий з військового обліку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (визнаний непридатним до служби з виключенням з обліку), та 30 липня 2020 року поставлений на облік медичною комісією та визнаний не придатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час по групі II, ст. 74-в (Наказ МОУ № 402 від 2008). Підлягав повторному медичному переогляду 30 липня 2025 року.
Відповідно до пункту 74 постанови Кабінету Міністрів України за № 560 від 16 травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Закон України від 21 березня 2024 року № 3621-ІХ скасував статус «обмежено придатний» та установив, що «громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби».
Законом від 12 лютого 2025 року № 4235-ІХ цей пункт викладено в такій редакції:
«2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Таким чином, строк для повторного медичного огляду продовжено до 05 червня 2025 року. Крім того цим законом визначено обов`язок самостійно звернутись до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.
Як вбачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , 14 травня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_11 відмовився від отримання направлення на медичний огляд та проходження військово-лікарською комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив правила військового обліку в особливий період. 
Разом з тим, ОСОБА_1 стверджує, що 14 травня 2025 року під час зупинки на блокпості для перевірки документів співробітники ТЦК та прикордонної служби силоміць затягнули його до приміщення ТЦК, змушуючи пройти медичне обстеження. Він неодноразово повідомляв, що перебуває у службовому відрядженні, виконуючи обов`язки, покладені державою, та просив надати можливість пройти обстеження за місцем моєї реєстрації у місті Києві.
ОСОБА_1 зазначив, що мав направлення на проходження ВЛК у ТЦК за місцем проживання (Святошинський ТЦК) і після відрядження мав бути офіційно увільнений від роботи для проходження ВЛК. 
Позивач наголошує, що його відмова від проходженням ВЛК 14 травня 2025 року зумовлена об`єктивною поважною причиною - перебуванням у службовому відрядженні та проходженням ВЛК за направленням у ТЦК за місцем його реєстрації.
Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що протокол, складений у його присутності, не містив можливості для внесення зауважень, складався без свідків, що є грубим порушенням процедури фіксації правопорушення, визначеної наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14 серпня 2008 року № 402.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки тягар доказування в адміністративному процесі покладається на суб`єктів владних повноважень, слід відзначити, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів, що спростували б доводи позивача про добросовісне дотримання законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в тому числі правил військового обліку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Верховного Суду від 08 липні 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
У статті 129 Конституції України міститься вимога стосовно того, що «суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права». Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.
Оцінюючи оскаржувану постанову на відповідність вимогам статті 2 КАС України, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для прийняття такого рішення, відповідач дійшов помилкового висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
За таких обставин, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 23 травня 2025 року № 1557 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Предметом спору у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є саме рішення суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскаржувану постанову слід скасувати, провадження у справі закрити.
Розподіл судових витрат
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення статті 132, 139 КАС України на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним витрати зі сплати судового збору, а саме - 605,60 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 2, 5, 9, 72-79, 77, 139, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 23 травня 2025 року № 1557 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на корить ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 . 
Текст рішення складено 16.02.2026.

Суддя Ю.О. Твердохліб