ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/23579/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 19.11.2025 року №ОПШ 047113 про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та прийнятою за відсутності факту правопорушення. Позивач зазначає, що Акт проведення перевірки №ЕАР008379 від 22.10.2025 року, який став підставою для накладення штрафу, був складений посадовою особою Укртрансбезпеки щодо іншого автомобільного перевізника - ОСОБА_2 , а не щодо позивача, що свідчить про безпідставність притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за вказаним Актом. Крім того, вказує про наявність усіх необхідних документів на момент перевірки, зокрема товарно-транспортної накладної та індивідуальної контрольної книжки водія, які надавалися інспектору. Наявність технічної описки в контрольній книжці щодо місяця року - « 22.11» замість « 22.10», на його думку, є несуттєвою обставиною, яка не спростовує факт ведення документа та дотримання водієм режиму праці та відпочинку. Також зазначає про грубе порушення процедури розгляду справи, оскільки відповідач не надіслав повідомлення-запрошення на розгляд, чим позбавив позивача права на захист та надання пояснень. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що під час рейдової перевірки транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ (державний номерний знак - НОМЕР_1 ), проведеної 22.10.2025 року на автошляху М-06, було виявлено порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема, встановлено відсутність на момент перевірки належним чином оформленої товарно-транспортної накладної (ТТН) та індивідуальної контрольної книжки водія. Стосовно заперечень позивача, відповідач наголошує, що надана водієм ТТН не містила обов`язкових реквізитів (податкового номера перевізника), а в контрольній книжці водія було зафіксовано відомості про майбутні періоди роботи, які ще не настали (листопад 2025 року), що свідчить про неналежне ведення обліку режимів праці та відпочинку. Крім того, зазначає, що Акт перевірки №ЕАР008379 від 22.10.2025 року є первинним носієм доказової інформації, а помилкове зазначення в ньому іншого перевізника не нівелює самого факту вчиненого правопорушення, за яке відповідальність несе ФОП ОСОБА_1 . Також стверджує про дотримання процедури розгляду справи, оскільки запрошення було надіслано позивачу 03.11.2025 року на його офіційну адресу електронної пошти, що міститься в ЄДР. З огляду на викладене, вважає, що оскаржувана постанова прийнята на підставі та у спосіб, що передбачені законом. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 20.10.2025 року №ОНР 001431, на автомобільній дорозі М-06 «Київ - Чоп» 502 км., + 300 м., посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті проводилась рейдова перевірка транспортних засобів.
22.10.2025 року, в ході цієї перевірки, був перевірений транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ (державний номерний знак - НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснював внутрішні перевезення вантажів.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , вищевказаний автомобіль належить ОСОБА_2 , однак, згідно договору позички транспортного засобу від 01.08.2025 року, такий передано у безоплатне тимчасове користування позивачу - ФОП ОСОБА_1 .
За результатами перевірки складено Акт №ЕАР008379 від 22.10.2025 року, в якому зазначено, зокрема, наступне: «Під час перевірки виявлено порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, п.6.3 наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010 року; підп.7 п.1 Розділу ІІ наказу Мінрозвитку №703 від 16.04.2025 року; ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац 3 частина 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».».
У графі «Пояснення водія про причини порушень» вказано - « Перепутав місяці року».
Окрім того, автомобільним перевізником вказано ОСОБА_2 .
Водночас матеріали справи містять товарно-транспорту накладну від 22.10.2025 року №22379, відповідно до якої наявна інформація: автомобіль: НОМЕР_1 ; автомобільний перевізник: ОСОБА_1 ; водій: ОСОБА_3 ; замовник: ФОП ОСОБА_5 ; вантажовідправник: ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , номер його рахунку в банку; вантажоодержувач: ФОП ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , Буськ пункт навантаження: АДРЕСА_2; пункт розвантаження: м.Буськ, АТБ; усього відпущено на загальну суму: 4380,80 грн. Окрім того, у товарно-транспортній накладній міститься підпис водія та печатка ФОП ОСОБА_1 .
Відповідачем не заперечується факт наявності товарно-транспортної накладної від 22.10.2025 року №22379, останній лише посилається на те, що у ній відсутній податковий номер автомобільного перевізника. Тому, на його думку, наявність недоліків в заповненні товарно-транспортної накладної прирівнюється до її відсутності.
Про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 19.11.2025 року о 10:00 год, позивача повідомлено листом Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 30.10.2025 року. Зазначений лист надісланий на адресу електронної пошти позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
19.11.2025 року, за результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідач виніс постанову №ОПШ 047113, якою застосував до позивача адміністративно-господарський штраф за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.ст.39 і 48, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погодившись з правомірністю вказаної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Згідно з визначенням, наведеним у ст.1 Закону «Про автомобільний транспорт» (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин), автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ч.7 ст.6 Закону №2344-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Згідно ч.12 ст.6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частиною 14 ст.6 Закону №2344-ІІІ визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
У відповідності до ч.ч.17-20 ст.6 Закону №2344-III, рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок. 
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначається Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).
За приписами п.14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до п.15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.48 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до ч.3 ст.48 Закону №2344-III, при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.48 Закону №2344-III).
Згідно з п.6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.
Статтею 49 Закону №2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
В силу вимог п.п.21, 22 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Відповідно до п.25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. 
Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку прийняттям відповідачем оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Підставою для накладення штрафу згідно з оскаржуваною постановою від 19.11.2025 року №ОПШ 047113 стало непред`явлення водієм транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, державний номерний знак - НОМЕР_1 , товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документу на вантаж, а також відсутність індивідуальної контрольної книжки водія.
При цьому, не є спірним між сторонами, що вказані документи були надані відповідачу під час проведення перевірки та складання акта №ЕАР0083879 від 22.10.2025 року. Втім, посилаючись на недоліки у їх заповненні, відповідач ствердив про їх відсутність.
Крім того, позивач посилається на те, що його не було повідомлено у належний спосіб про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Надаючи оцінку вказаним аргументам сторін, суд враховує таке.
Щодо про порушення відповідачем вимог про повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.
Так, пунктами 26, 27 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
З аналізу викладеного вбачається, що Порядком №1567 установлено обов`язок органу державного контролю повідомити автомобільного перевізника про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Водночас неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.
При цьому, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 01.03.2018 року у справі №820/4810/17, від 14.12.2023 року у справі №280/1426/20, від 21.12.2023 року у справі №560/11763/22, від 06.06.2024 року у справі №340/1617/22.
Як видно з матеріалів справи, 30.10.2025 року посадовими особами Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області на адресу електронної пошти позивача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань («ІНФОРМАЦІЯ_1») надіслано повідомлення №94090/33.2/24-25 року про дату, час та місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт: 19.11.2025 року о 10:00 год у приміщенні Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області. При цьому у повідомленні зазначено, що в разі неявки позивача, справа буде розглянута без його участі.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Тобто, відповідач виконав свій обов`язок щодо повідомлення суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства, що вказує на безпідставність доводів позивача у цій частині. До того ж, таке запрошення було надіслано завчасно (за 19 днів) до дати розгляду справи.
Щодо аргументів відповідача про відсутність у позивача товарно-транспортної накладної та індивідуальної контрольної книжки водія через недоліки в їх заповненні.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на момент проведення рейдової перевірки 22.10.2025 року у посадових осіб відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника, який здійснював перевезення. Зокрема, водієм було надано товарно-транспортну накладну (далі - ТТН) №22379 від 22.10.2025 року, у якій вантажовідправником та автомобільним перевізником чітко зазначено ФОП ОСОБА_1 . Більше того, вказана ТТН містить реєстраційний номер облікової картки платника податків автомобільного перевізника - НОМЕР_3 , що є одним із обов`язкових реквізитів згідно з ч.3 ст.48 Закону №2344-III.
Будь-яких інших суттєвих порушень чи зауважень щодо змісту та форми наданої ТТН відповідачем в акті перевірки та відзиві не зазначено. Відтак, посилання контролюючого органу на відсутність цього документа є формальним та не відповідає дійсності, оскільки надана ТТН містила достатні відомості для ідентифікації перевізника та характеру вантажу.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в Акті перевірки №ЕАР008379 автомобільним перевізником помилково вказано ОСОБА_2 (власника автомобіля), тоді як фактичним перевізником згідно з документами (ТТН та договором позички) є ФОП ОСОБА_1 .
Щодо зафіксованого в акті порушення у вигляді «відсутності індивідуальної контрольної книжки водія», суд встановив, що такий документ фактично був наявний у водія та пред`являвся інспектору під час перевірки. Наявність у вказаній книжці технічної описки щодо місяця року («22.11» замість « 22.10»), про що водієм ОСОБА_3 було особисто зазначено у графі «Пояснення водія про причини порушень», не може розцінюватися як відсутність документа в цілому.
Більше того, суд зауважує, що абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ встановлено відповідальність саме за відсутність документів (зокрема індивідуальної контрольної книжки), а не за наявність помилок чи неточностей у їх заповненні. Тому, застосування адміністративно-господарської санкції за технічну описку, яка не позбавляє можливості встановити факт ведення обліку режимів праці та відпочинку, є проявом надмірного формалізму та порушує принцип пропорційності.
Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 року у справі №640/27759/21, указав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Питання щодо обладнання транспортних засобів, повна маса яких перевищує 3,5 тонни, справними та повіреними тахографами, а також належного документального підтвердження обліку режиму праці і відпочинку водіїв, вже було предметом дослідження Верховного Суду. Так, у постанові від 31.10.2023 року у справі №440/17062/21 Верховний Суд, дослідивши вимоги Положення №340, зазначив, що з 01.06.2015 року набула чинності вимога щодо наявності тахографа у транспортному засобі при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн. У разі відсутності такого пристрою, водій повинен мати індивідуальну контрольну книжку водія.
У постанові від 18.03.2020 року у справі №826/2239/16 Верховний Суд вказав, що за відсутності документів, зокрема, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Враховуючи, що на момент перевірки водієм були надані як товарно-транспортна накладна, так і індивідуальна контрольна книжка, що підтверджується змістом самого акта перевірки та поясненнями водія, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ.
Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення контролюючим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Верховний Суд уже роз`яснював, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (наприклад, постанови Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі №819/330/18, від 23.06.2022 року у справі №640/1312/20).
Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування правомірності свого рішення. Враховуючи встановлені судом факти наявності на момент перевірки документів, передбачених законодавством, для здійснення перевезень вантажів, оскаржувана постанова Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 19.11.2025 року №ОПШ 047113 про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим таку слід визнати протиправною та скасувати.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 968,96 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.11.2025 року №ОПШ 047113.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул.Івасюка, 8, с.Малехів, Львівський район, Львівська область, 80383 ; код ЄДРПОУ: 39816845) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.