ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2026 року 
м. Харків
справа № 630/1388/24
провадження № 22-ц/818/690/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Тичкової О.Ю., Шабельнікова С.К.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», в особі представника Кураксіної Ольги Ігорівни на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 21 травня 2025 року, постановлене суддею Малихіним О.О., 
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до відповідача, в якому просило суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 63274 грн. та судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до Банку з Анкетою-заявою від 26 липня 2007 року з метою отримання банківських послуг та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору. Відповідачу ОСОБА_1 на підставі поданої Анкети-заяви був відкритий картковий рахунок та видано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом, який з часом збільшився до 100000,00 грн. Відповідач після отримання кредитної карти активував її та почав користуватися нею, отримуючи кредитні кошти, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахункам відповідача. За увесь час користування кредитними коштами ОСОБА_1 не подавав до Банку заперечень щодо розміру відсоткової ставки, та частково погашав заборгованість, що вказує на його обізнаність з умовами кредитування.
Представник позивача Ляр Д.Ю. вказав, 24 листопада 2020 року відповідачем ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої він отримав додаткову кредитну карту. Тому, починаючи з 24 листопада 2020 року відсотки за користування кредитними коштами нараховувались відповідно до поданої відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тобто за ставкою 40,8%. Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 19 листопада 2024 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 63274,03 грн., яка складається з заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 51075,55 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12198,48 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі.
Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 21 травня 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 липня 2007 року відмовлено в повному обсязі. 
Не погоджуючись із заочним рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.
Зазначає, що для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримав згідно Довідки про видані картки (наявна в матеріалах справи) кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 07/11, тип - Універсальна. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема,розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Відповідача. Банком надані до суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором, які є належними доказами заборгованості Відповідача. Відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: 1) Кредитна картка номер - 5457082305633104, строк дії - 07/11, тип - Універсальна; 2) Кредитна картка номер - 5457082982904026, строк дії - 07/15, тип - Універсальна; 3) Кредитна картка номер - 5211537412780780, строк дії - 01/16, тип - Універсальна; 4) Кредитна картка номер - 4149605911461275, строк дії - 06/17, тип - PKPVC CLASSIC CHIP CREDIT 1-4% FIRST PIN; 5) Кредитна картка номер - 5168755101988109, строк дії - 05/21, тип - Універсальна; 6) Кредитна картка номер - 5168755434907602, строк дії - 10/22, тип - Універсальна. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40.8% річних. У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступніу вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. АТ КБ “ПриватБанк” звертає увагу суду, що далі у процесі користування рахунком 24.11.2020 р. Відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (копія наявна в матеріалах справи), на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 05/24, тип - Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 24.11.2020 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40.8%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 12198.48 грн.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н.
На підставі вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому було збільшено до 100 000 грн.
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також, з умов кредитного договору від 26 липня 2007 року вбачається, що сплата базових відсотків за користування кредитом становить 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно наданих банком розрахунків заборгованості, а також виписки за договором заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 19.11.2024 року становить 63274,03 грн, з яких 51075,55 грн - заборгованість за тілом кредиту та 12198,48 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Також до матеріалів справи банк долучив Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21.11.2020 року.
Починаючи з 24.11.2020 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п.1.3 у розмірі 40,8%. 
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути й заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги в частині розміру і порядку нарахування відсотків, Банк, серед іншого, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Приват Банку, вказівка про ознайомлення із змістом яких міститься в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 26 липня 2007 року.
З приводу вказаного, колегія суддів зазначає.
Матеріали справи не містять доказів того, що підписуючи 26 липня 2007 року анкету-заяву ОСОБА_1 розумів їх зміст, ознайомився та погодився з ними.
Колегія суддів вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
Такі висновки містяться й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Крім того, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (07 листопада 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 жовтня 2023 року). Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 слідує, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору №б/н від 26 липня 2007 року.
Таким чином, колегія суддів критично оцінює посилання АТ КБ «ПриватБанк» на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що долучені до анкети-заяви від 26 липня 2007 року, як невід`ємні частини спірного договору.
Крім згаданих вище Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Приват Банку, позивач свої вимоги в частині стягнення відсотків обґрунтовує і тим, що в анкеті-заяві ОСОБА_1 за договором б/н від 26 липня 2007 року зазначено базову процентну ставку в розмірі 1,9% на місяць на залишок заборгованості.
Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи позивача, оскільки на вказаних складових кредитного договору, крім Анкети-заяви, відсутні ознаки накладення цифрового чи фізичного підпису відповідача чи будь-яких інших ознак підпису, які б фіксували дату ознайомлення і погодження позичальника із запропонованими у цих документах умовами кредитування, зокрема і відсотковою ставкою 1,9% на місяць на залишок заборгованості.
З наданого банком розрахунку вбачається, що в період з 26 липня 2007 року по 31 грудня 2012 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, на які Банком нараховувались відсотки за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік, а починаючи з 01 січня 2013 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» почав нараховувати ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за ставкою 30% на рік, з 01 вересня 2014 року - за ставкою 34,8% на рік, з 01 квітня 2015 року - за ставкою 43,2% на рік, з 01 серпня 2020 року - за ставкою 42% на рік, які не були передбачені кредитним договором №б/н від 26 липня 2007 року, отже банк безпідставно списував відсотки з відповідача.
Крім цього, апелянт посилається на те, що 24.11.2020 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій зазначено основні проценти кредитування, а саме: 42,0 % річних - для карт Універсальна та 40,8 % річних - для карт Універсальна Gold.
Між тим, апеляційним судом встановлено, що банк, визначаючи кредитну заборгованість за період з 26 липня 2007 року по 24.11.2020 року, до тіла кредиту зарахував не тільки кошти, які фактично були отримані боржником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів проценти за користування кредитом, унаслідок чого банк необґрунтовано збільшив заборгованість за тілом кредиту. 
Згідно виписки по картці загальна сума надходжень по рахунку ОСОБА_1 значно перевищує суми витрат станом на 19.11.2024 року без урахування безпідставного списання відсотків за використання кредитного ліміту та віднесенння коштів, сплачених ОСОБА_1 на погашення відсотків до 24.11.2020 року.
Відтак, суд не вбачає законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог банку як щодо боргу по тілу кредиту, так і щодо боргу по процентам за його використання.
Отже, рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», в особі представника Кураксіної Ольги Ігорівни – залишити без задоволення.
Заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 21 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий  Н.П. Пилипчук

Судді  О.Ю. Тичкова

С.К. Шабельніков