ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/573/25  Номер провадження 22-ц/814/569/26	Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д.С.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Бутенко С.Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ»
на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року, ухваленого в селищі Шишаки під головуванням судді Сиволапа Д. С.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» про стягнення заборгованості з орендної плати,
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що між нею та ТОВ «Вікторія Агроекспо» 28.05.2016 укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,1099 га, кадастровий номер 5325782800:00:002:0106, що знаходиться на території Ковердинобалківського старостинського округу (колишньої Ковердинобалківської сільської ради) Миргородського (колишнього Шишацького) району Полтавської області.
З 15.06.2018 ТОВ «Вікторія Агроекспо» уступило права та обов`язки орендаря новому орендарю - ТОВ «Райз Північ».
У порушення своїх зобов`язань відповідач не виплатив орендну плату відповідно до умов договору оренди землі за 2023 рік.
На претензію та неодноразові телефонні дзвінки щодо сплати заборгованості по орендній платі відповідач не реагував, борг не сплатив.
Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з ТОВ «Райз Північ»на її користь заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкоюкадастровий номер 5325782800:00:002:0106, за 2023 рік в сумі 12 510,20 грн, пеню в розмірі 666,79 грн, інфляційні втрати в сумі 2 286,04 грн та 3% річних в сумі 547,03 грн, а також судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Райз Північ» на користь  ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за землю за 2023 рік в сумі 12 510, 20 грн, обрахованої без вирахування обов`язкових податків та зборів до державного бюджету, а також пеню в розмірі 666,79 грн, інфляційні втрати в сумі 2 286,04 грн та 3 проценти річних в сумі 547,03 грн, судові витрати в розмірі 1 211,20 грн, а всього 17 211,26 грн.
Рішення суду мотивовано законністю та обґрунтованістю заявлених позовних вимог.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Райз Північ» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при винесенні рішення судом не враховано, що відповідач є податковим агентом, на якого покладений обов`язок щодо розрахунку та сплати податку на доходи з фізичних осіб та військового збору, а тому розмір щорічної орендної плати за користування земельною ділянкою складає 12 510,20 грн, в тому числі ПДФО та військовий збір, відтак сума до сплати за оренду земельної ділянки складає 10 070,72 грн.
Вказує, що договір припинив свою дію 26.08.2023, а, отже, орендна плата повинна бути виплачена за період з 01 січня по 26 серпня 2023 року, що складає 7 590,56 грн.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.2016, виданогодержавнимнотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області Асановою Р. Ш. та зареєстрованого за № 51, ОСОБА_1 ,як спадкоємець майна ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1099 га, кадастровий номер 5325782800:00:002:0106, яка розташована на територіїКовердинобалківського старостинського округуМиргородськогорайону Полтавської області.
28.05.2016 між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Вікторія Агроекспо», як орендарем, укладено договір оренди землі б/н, за умовами якогоорендодавець надав орендарюу строкове платне користування вказану земельну ділянкустроком на 7 років зі сплатою орендної плати у грошовій формі до 31 грудня поточного року у розмірі 8,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 10 633,67 грн.
Пунктом 14 договору оренди землі сторони встановили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.
На підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 02.01.2018право оренди земельної ділянкикадастровий номер: 5325782800:00:002:0106, перейшло до нового орендаря - ТОВ«Райз Північ».Сторонами також було погоджено, що з 2017 року орендна плата складає 12 510,20 грн, що становить 10% нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
Всупереч умовам договору оренди землі відповідач не виплатив позивачу орендну плату за 2023 рік у розмірі12 510,20 грн, а тому суд першої інстанції, вказавши на порушення орендаремсвоїх зобов`язань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з вказаної заборгованості на користь позивача з урахуванням індексу інфляції за час прострочення,трьох процентів річних від простроченої суми на підставістатті 625 ЦК України та встановленої договором пені.
Даючи оцінку доводам апеляційної скарги представника відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно із статтею 93 ЗК Україниправо оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частини перша та друга статті 792 ЦК України).
Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року№ 161-XIV(у редакції, станом на час укладення спірного договору оренди землі) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини перша-третя статті 21 Закону № 161-XIV).
Отже, орендна плата є обов`язковою з моменту виникнення права користування земельною ділянкою та до повернення земельної ділянки орендодавцеві, що підтверджується актом приймання-передачі. 
Згідно статті 19 Закону № 161-XIV із змінами, внесеними згідно із Законом № 340-IX від 05.12.2019, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 6 березня 2024 року у справі№ 902/1207/22 (провадження № 12-80гс23) сформувала висновок щодо застосування норм права, згідно якого абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії.
Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, зокрема, на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором (частини перша, друга статті 631 ЦК України).
У разі закінчення строку, на який його було укладено, договір оренди землі припиняється (абзац другий частини першої статті 31 Закону № 161-XIV).
Беручи до уваги, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди землі почав свій перебіг з дати його укладення (з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та підписання) - 28.05.2016, з цього часу у сторін виникли права та обов`язки, пов`язані з орендою спірної земельної ділянки, які припинилися із закінченням 7-річного строку, на який договір було укладено, з урахуванням ротації культур згідно з проєктом землеустрою (пункт 8 Договору).
Статтею 34Закону № 161-XIV встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Як встановлено судом та не спростовано доводами апеляційної скарги, дія укладеного між сторонами договору оренди землі припинилась 24.01.2024 відповідно до пункту 37 договору, про що у Державному реєстрі речових прав внесено відповідний запис.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача, що договір припинив свою дію 26.08.2023 не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не беруться апеляційним судом до уваги.
Таким чином відповідач (орендар) зобов`язаний сплатити позивачці (орендодавцю) орендну плату за період фактичного користування спірною земельною ділянкою до припинення договору оренди землі та повернення земельної ділянки орендодавцю у розмірі, визначеному договором.
Матеріали справи не містять доказів виплати орендодавцю ОСОБА_1 орендної плати за договором оренди земельної ділянки кадастровий номер 5325782800:00:002:0106за 2023 рік, тому погоджена сторонами в установленому порядку річна орендна плата у розмірі 12 510,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку частини другої статті 625 ЦК України та передбаченої договором пені за прострочення виконання грошового зобов`язання - 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення. 
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і, на відміну від пені, не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Оскільки строк виконання орендарем зобов`язання з виплати орендної плати орендодавцю обмежується 31 грудня поточного року, за який сплачується орендна плата, висновки суду першої інстанції щодо періоду прострочення відповідача з 01.01.2024 по дату звернення позивача з цим позовом до суду - 16.06.2025 та наведений розрахунок заборгованості відповідають фактичним обставинам справи та нормам права, що регулюють спірні правовідносини.
Вимоги щодо змісту судового рішення передбачено нормами процесуального закону.
Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
Згідно із частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема, пропорядок і строк виконання рішення.
Тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22)).
Стягнення та сплата податків покладаються на платника податку або податкового агента - особу, на яку цим Кодексом покладено обов`язок з обчислення, утримання з оподатковуваного доходу, що нараховується (виплачується, надається) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків (стаття 18 Податкового кодексу України). 
Відповідно до абзацу першого підпункту 170.1.1 пункту 170.1, пункту 170.1.4 статті 170, абзацу першого пункту 176.2 статті 176Податкового кодексу України, як податковий агент платника податку - орендодавця, орендар зобов`язаний оподаткувати такі доходи під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною статтею 167 цього Кодексу.
Оскільки обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює, а матеріали справи не містять доказів утримання ТОВ «Райз Північ» суми податку та військового збору з доходу орендодавця ОСОБА_1 за 2023 рік, доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо визначення суми стягнення з урахуванням ПДФО та військового збору є безпідставними.
У резолютивній частин рішення суд зазначив, що розрахунок орендної плати здійснений без вирахування обов`язкових податків та зборів до державного бюджету, що не звільняє платників податку від обов`язку, встановленого Податковим кодексом України.
Підстав для аналізу доводів апеляційної скарги щодо судових витрат позивача на професійну правничу допомогу колегією суддів не вбачається, оскільки вказані вимоги не були предметом розгляду судом першої інстанції та відповідно судом не вирішувались.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» - залишити без задоволення.
Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді          Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна