24.02.2026 Справа № 756/18129/25

Справа №756/18129/25
Провадження №2/756/2351/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: 
головуючого судді Діденко Є.В., 
за участю секретаря судового засідання Гасанової Л.Х., 
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи - Душейко І.П., 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України, про обмеження виїзду дитини за кордон,
установив:
04.11.2025 року Позивачі звернулися до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ГЦОСІ Державної прикордонної служби України, у якому просять: обмежити виїзд їх дитини ОСОБА_2 за кордон України до досягнення 18-річного віку, а тільки за письмової згоди обох батьків або тільки із супроводу одного із них. 
Позов обґрунтований тим, що дочка позивачів багато разів втікала з дому, була поставлена в ювенальній превенції на облік як «Дитина-втікач». Також, дитина перебуває на обліку в Службі у справах дітей, з нею працюють психологи. Батьки дбають про дитину, про її виховання і матеріальне забезпечення. Однак, вона продовжує зникати, зокрема 03.09.2025 вона без дозволу батьків поїхала в м. Краматорськ, звідки була повернута поліцейськими. Враховуючи безвідповідальну поведінку дитини, вважають, що необхідно обмежити її в праві виїзду за межі України. 
Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2025 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 27.01.2026 року.
Ухвалою суду від 27.01.2026 року вирішено закрити підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 24.02.2026 р.
У судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 підтримала позов, пояснила суду, що є побоювання стосовно того, що дочка може без дозволу батьків виїхати за межі України. Дочка має певні психічні розлади поведінки, проходила лікування. Для забезпечення безпеки дитини, просить задовольнити позов.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує.
Відповідач - неповнолітня ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила проти позову, вважає, що відсутні законні підстави обмежувати її у праві виїзду за межі України, на даний час вона більш відповідально ставиться до батьків.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА, в інтересах неповнолітньої, висловила думку про відсутність підстав для задоволення позову, так як немає законних підстав обмежувати дитину у праві виїзду за межі України.
Представник третьої особи Державної прикордонної служби України в судове засідання не прибув, повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином.
Вислухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою Оболонського УП ГУНП в м. Києві від 09.09.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поставлена на профілактичний облік 19.08.2025 у секторі ювенальної превенції, у категорії «дитина утікач».
Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.08.2025 р. № 190, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поставлена на облік як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, у зв`язку із систематичним самовільним залишенням постійного місця проживання.
Згідно з Епікризом з медичної карти стаціонарного хворого, з 11.10.2025 до 15.10.2025 р. ОСОБА_2 проходила лікування.
У наданих суду скріншотах листування у месенджері, зафіксовано спілкування між дитиною і батьками з приводу самовільного залишення місця проживання та поїздки до м. Краматорськ.
Відповідно до наданої квитанції, ОСОБА_3 сплачувалось за навчання дитини у автошколі.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві. 
Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Згідно з ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У пункті 2-3 Правил вказано, що виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.
Суд звертає увагу, що будь-які обмеження основоположних прав людини мають бути законними і передбачати наявність легітимної мети.
Суд погоджується із тим, що батьками заявлено легітимну мету обмеження виїзду за кордон дитини, як забезпечення її безпеки, життя і здоров`я. 
Водночас, надаючи оцінку зібраним у справі доказам у сукупності з обставинами цієї справи і положеннями чинного законодавства, суд зазначає, що законодавство України дозволяє виїзд осіб, які досягли 16-річного віку за межі України без згоди і супроводу батьків чи інших законних представників.
При цьому, закон не передбачає можливості обмеження у цьому праві дітей, які досягли 16-річного віку, в контексті надання обов`язкової згоди батьками на підставі судового рішення.
Тому, суд приходить до висновку, що підстави позову не ґрунтуються на законі, а отже такі обмеження не можуть бути застосовані. 
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України суд, -

вирішив:
В задоволенні позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повне рішення складене 09.03.2026 р.

Суддя Є.В. Діденко