ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 р. 	Справа № 480/1262/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, повний текст складено 30.06.25 по справі № 480/1262/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Сумській області   
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі – відповідач), в якій просив:
визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря № 135 від 05.02.2024 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОГІ ГУНП в Сумській області» в частині застосування до лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0149613) інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
визнати протиправним і скасувати наказ Начальника ГУНП в Сумській області від 05.02.2024 № 44 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;
поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 06.02.2024;
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 750 грн. 87 коп. за кожен день вимушеного прогулу з 06.02.2024 по день ухвалення рішення;
стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 гривень.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря № 135 від 05.02.2024 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області» в частині застосування до лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0149613) інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Визнано протиправним та скасовано наказ Начальника ГУНП в Сумській області від 05.02.2024 № 44 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 06.02.2024.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23,м. Суми,Сумська область,40000, код ЄДРПОУ 40108777) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.02.2024 року до 17.06.2025 року у розмірі 373 933 (триста сімдесят три тисячі дев`ятсот тридцять три) грн. 26 (двадцять шість) коп.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 23 276 (двадцять три тисячі двісті сімдесят шіть) грн. 98 (дев`яносто вісім) коп. 
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23,м. Суми,Сумська область,40000, код ЄДРПОУ 40108777) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 року у справі №480/1262/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що о 10:35:18 командир БПОП ГУНП в Сумській області Мартинов Сергій, на якого пунктом 3 наказу ГУНП в Сумській області від 02.02.2024 № 221 дск покладено обов`язок організувати проведення з 05.02.2024 до особливого розпорядження навчань, повідомив, що всі, хто готові виконувати наказ відразу відправляються на навчання з медичної підготовки. ОСОБА_1 після неодноразових запитань командира БПОП ГУНП в Сумській області підполковника поліції ОСОБА_2 згоди на виконання наказу не надавав, на навчання з медичної підготовки, про початок яких командира БПОП ГУНП в Сумській області підполковника поліції Сергія Мартинова оголосив після оголошення наказу (10:35:18), ОСОБА_1 не пішов. Всі ці факти підтверджуються відеозаписом. Відповідач зазначає, що вказане свідчить про умисне невиконання вимог пункту 2 наказу начальника ГУНП в Сумській області від 02.02.2024 №221 дск з боку позивача та утворює самостійний склад дисциплінарного проступку відповідно до частини 5 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Крім того, відповідач зазначає, що опитаний під час проведення службового розслідування командир БПОП ГУНП в Сумській області підполковник поліції ОСОБА_3 пояснив, що 05.02.2024 на виконання вимог службової телеграми Національної поліції України від 02.02.2024 № 507 дск ним у приміщенні підрозділу БПОП ГУНП в Сумській області оголошено наказ ГУНП в Сумській області від 02.02.2024№ 221 дск про відрядження поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області. Після ознайомлення з наказом окремі поліцейські висловили незгоду, тобто фактично відмовились від його виконання, про що він доповів керівництву ГУНП в Сумській області. Також, опитаний в ході службового розслідування ОСОБА_1 зазначив, що виконувати наказ ГУНП в Сумській області не відмовляється, але має підстави для відстрочки від виконання, а саме розлучення його батьків та необхідність догляду за хворим батьком, який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 . Крім цього також зазначив про незрозумілі критерії відбору та відсутність роз`яснень керівництва.
Також, відповідач зазначає, що у зв`язку з наведеним, вказана поведінка позивача (ненадання безумовної згоди на виконання наказу та участь у його обговоренні) містить ознаки істотного дисциплінарного проступку, оскільки невиконання наказу командира поліцейським підрозділу поліції особливого призначення під час дії воєнного стану, створює серйозну загрозу розлагодженості дій підрозділу поліції особливого призначення у надзвичайних ситуаціях, загрозу національній безпеці та суверенітету України в цілому. Відсутність чіткого волевиявлення виконати наказ командира поліцейським підрозділу поліції особливого призначенця під час дії воєнного стану, з`ясування критеріїв включення у затверджений наказом список поліцейських, встановлення і власних умов виконання наказу, є несумірним із загальноприйнятими вимогами та підриває авторитет поліції. Вивченням причин та обставин неможливості відбути у відрядження, які вказували поліцейські під час опитування, встановлено, що під час формування списку поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області керівництвом управління превентивної діяльності та ГУНП в Сумській області ГУНП в Сумській області враховано стан здоров`я, сімейні та особисті обставини поліцейських, перебування частини особового складу БПОП ГУНП В Сумській області станом на 02.02.2024 в спільних з військовими нарядах відповідно до бойових розпоряджень. Разом з тим, керівництвом враховано правовий режим воєнного стану на території України, що обумовлює необхідність безумовного виконання у визначений строк завдань, в тому числі участі в складі спеціальних підрозділів в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України (протокол наради керівництва ГУНП в Сумській області від 02.02.2024 № 5).
Позивачем, було подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив, залишити апеляційну скаргу ГУНП в Сумській області без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 по справі № 480/1262/24 без змін. Позивач також просив стягнути з ГУНП в Сумській області на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн. витрат, понесених на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, зокрема, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та в суді апеляційної інстанції підтверджено, що позивач проходив службу у поліції на посаді інспектора - вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 БПОП ГУНП в Сумській області.
З метою виконання вимог телеграми Національної поліції України від 02.02.2024р. №507 дск та подальшого відрядження поліцейських БПОП ГУНП до Управління поліції особливого призначення № 2 штурмовий полк (Цунамі) Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» наказом ГУНП від 02.02.2024 № 221 дск «Про відрядження поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області» затверджено список двадцяти поліцейських БПОП, які відповідно до п.2 вказаного наказу зобов`язані з 05.02.2024р. до особливого розпорядження пройти навчання перед відрядженням.
05.02.2024 о 10:26 вказаний наказ із застосуванням відеофіксації доведено до включених до зазначеного списку поліцейських БПОП ГУНП. При цьому на запитання командира БПОП «Хто згоден виконати наказ?» з присутніх на зборі 17 поліцейських лише ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали чітку згоду.
На підставі наказу ГУНП від 05.02.2024р. №92 було призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими БПОП ГУНП, що зокрема виразилось у невиконанні наказу ГУНП в Сумській області.
Опитаний під час службового розслідування ОСОБА_1 зазначив, що виконувати наказ ГУНП не відмовляється, але має підстави для відстрочки від виконання, а саме розлучення його батьків та необхідність догляду за хворим батьком, який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 . Крім цього також зазначив про незрозумілі критерії відбору та відсутність роз`яснень керівництва.
Разом з тим, під час опитування ОСОБА_1 висловив прохання ознайомитись з матеріалами службового розслідування, підставами його призначення та всіма наявними документами.
За результатами розгляду дисциплінарною комісією висловлених під час опитування клопотань до підрозділу, де проходить службу вказаний поліцейський, 05.02.2024р. направлено письмові відповіді з повідомленням про можливість прибуття для ознайомлення із зібраними на момент ознайомлення матеріалами службового розслідування до УГІ ГУНП із зазначенням адреси.
Вивченням причин та обставин неможливості відбути у відрядження, які вказували поліцейські під час опитування, встановлено, що під час формування списку поліцейських БПОП керівництвом управління превентивної діяльності та ГУНП враховано стан здоров`я, сімейні та особисті обставини поліцейських, перебування частини особового складу БПОП станом на 02.02.2024р. у спільних із військовими нарядах відповідно до бойових розпоряджень.
Разом з тим, керівництвом враховано правовий режим воєнного стану на території України, що обумовлює необхідність безумовного виконання у визначений строк завдань, в тому числі участі в складі спеціальних підрозділів в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України (протокол наради керівництва ГУНП від 02.02.2024р. №5).
За результатом службового розслідування 05.02.2024 начальником ГУНП в Сумській області затверджено висновок.
Наказом ГУНП в Сумській області від 05.02.2024 № 135 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у обговоренні, критиці та невиконанні пункту 2 наказу начальника ГУНП від 02.02.2024 № 221 дск «Про відрядження поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області», відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, та призвело до порушення вимог підпункту 2.1 пункту 2 наказу ГУНП в Сумській області від 15.06.2023 № 500, пунктів 1, 4 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, Присяги поліцейського, текст якої закріплено ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 24 частини 1 статті 23, частини 2 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», застосовано до лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора - вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 БПОП ГУНП в Сумській області дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
З даним наказом позивач ознайомлений 05.02.2024.
Наказом ГУНП в Сумській області від 05.02.2024 №44 о/с відповідно до п.6 (внаслідок реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора - вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 БПОП ГУНП в Сумській області), звільнено зі служби в поліції 06.02.2024.
Із вказаним наказом позивач ознайомлений 06.02.2024р.
Не погодившись з наведеними наказами, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача про відмову позивача виконати спірний наказ є передчасним та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних постанов та поновив ОСОБА_1 на посаді інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 06.02.2024, із сягненням з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.02.2024 року до 17.06.2025 року.
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ (далі також Закон № 580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ст. 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону № 580-VІІІ, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно зі ст. 18 Закону № 580-VІІІ поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна – це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту, керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний: створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського; поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій; розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського; сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень; вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності; забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними; контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень; у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 4 Дисциплінарного статуту, наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Частинами 1, 2, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
Згідно із ст.11 Дисциплінарного статуту встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з вказаним Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з вказаним Статутом.
Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частинами 1, 2, 3 ст.13 Дисциплінарного статуту зазначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Відповідно до ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту, підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 "Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі – Порядок №893).
Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Вимоги до змісту висновку службового розслідування визначені пунктом 4 розділу VI Порядку №893, що узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту.
Системний аналіз вказаних норм, дають підстави для висновків, що поліцейський може бути підданий дисциплінарному стягненню не інакше, як за вчинення дисциплінарного проступку, факт вчинення якого має бути встановлено та доведено в ході службового розслідування, проведеного з дотриманням встановленої процедури.
Як вбачається із матеріалів справи, з метою виконання вимог телеграми Національної поліції України від 02.02.2024р. №507 дск та подальшого відрядження поліцейських БПОП ГУНП до Управління поліції особливого призначення № 2 штурмовий полк (Цунамі) Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» наказом ГУНП від 02.02.2024 № 221 дск «Про відрядження поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області» затверджено список двадцяти поліцейських БПОП, які відповідно до п.2 вказаного наказу зобов`язані з 05.02.2024р. до особливого розпорядження пройти навчання перед відрядженням.
05.02.2024 о 10:26 вказаний наказ із застосуванням відеофіксації доведено до включених до зазначеного списку поліцейських БПОП ГУНП. 
Відповідно до рапорту командира БПОП ГУНП в Сумській області підполковника поліції ОСОБА_2 (т. 1 а.с.101), командир доповів начальнику ГУНП полковнику поліції Петру Токарю про те, що 05.02.2024р. о 10год.26хв. особовому складу БПОП ГУНП в Сумській області доведено наказ начальника ГУНП в Сумській області від 02.02.2024р. №221 дск, яким затверджено список поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області для проведення навчань на полігоні та для подальшого відрядження до Управління поліції особливого призначення №2 штурмовий полк (Цунамі) Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на виконання вимог телеграми Національної поліції України від 02.02.2024р. №507дск.
Крім того, у наведеному рапорті зазначено, що вказаний наказ окремі поліцейські почали обговорювати, висловлювати незгоду з включенням їх до наказу, тобто фактично відмовилися його виконувати, в тому числі й позивач.
Також, у рапорті зазначається, що під час зазначених подій проводилася відеофіксація.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, зі змісту наведеного вище рапорту командира БПОП ГУНП в Сумській області підполковника поліції Сергія Мартинова вбачається, що фактично строк для виконання наказу позивачем станом на 10год.26хв. ще не сплинув, водночас того ж дня наказом №92 від 05.02.2024р. (т. 1 а.с.100) було призначено службове розслідування, за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими БПОП ГУНП, що зокрема виразилось у невиконанні наказу ГУНП в Сумській області.
Окрім того, того ж дня, складено висновок за результатами його проведення (т. 1 а.с.91-99), а також відібрані пояснення від підполковника поліції ОСОБА_3 (т. 1 а.с.102), позивача ОСОБА_1 (т. 1 а.с.103), складена на нього службова характеристика (т. 1 а.с.104) та доповідна записка, складена старшим психологом ВПЗ УКЗ ГУНП в Сумській області капітаном поліції ОСОБА_7 за результатами проведеної роботи у БПОП ГУПН в Сумській області (т. 1 а.с.111), згідно з якою з метою встановлення психологічних причин щодо неготовності виконувати наказ 05.02.2024р. було проведено 12 індивідуальних бесід з поліцейськими БПОП ГУНП.
Крім того, того ж дня, відповідачем було прийнято наказ №135 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області», тобто до спливу доби 05.02.2024р., протягом якої позивач мав право приступити до виконання наказу шляхом надання згоди пройти навчання перед відрядженням, місця якого відповідачем повідомлено не було з міркувань безпеки та неявку на яке ОСОБА_1 не було документально зафіксовано.
Так, під час проведення службового розслідування було встановлено, що 02.02.2024 начальником ГУНП в Сумській області видано наказ №221 дск, яким затверджено список поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області для проведення навчань для подальшого відрядження до Управління поліції особливого призначення № 2 штурмовий полк (Цунамі) Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (далі – наказ №221 дск), до складу яких увійшов і ОСОБА_1 (т. 1 а.с.67-69).
Відповідно до п. 2 вказаного вище наказу поліцейські, включені до списку, зобов`язані з 05.02.2024р до особливого розпорядження пройти навчання для подальшого відрядження до Управління поліції особливого призначення №2 штурмовий полк (Цунамі) Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднана штурмова бригада Національної поліції “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
Тобто, колегія суддів зазначає, що строк початку виконання наказу був визначений відповідачем саме як 05.02.2024р., а тому строк для його виконання наказу повинен був тривати до закінчення цієї доби.
При цьому, колегія суддів зауважує, що матеріали службового розслідування не містять доказів того, що позивач не з`явився на навчання протягом 05.02.2024, а отже обставина неприбуття позивача на навчання не була належним чином задокументована.
Таким чином, колегія суддів вважає, що дисциплінарна комісія за результатами службового розслідування, ще до завершення строку на виконання п.2 наказу №221 дск зробила висновок про невиконання такого наказу позивачем та прийняла наказ про застосування дисциплінарного стягнення.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що своїми діями, що виразились в обговоренні, критиці та невиконанні п.2 наказу ГУНП від 02.02.2024 № 221 дск «Про відрядження поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області», позивач вчинив проступок несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції України, то колегія суддів зазначає на таке.
Зі змісту висновку службового розслідування не встановлено викладення обставин дисциплінарного порушення в частині обговорення та критики наказу №221 дск, в чому саме полягало і чим підтверджуються обговорення та критики наказу №221 дск з боку позивача.
Відповідачем, в підтвердження вказаних обставин надано до суду першої інстанції відеозапис, фіксуючий момент оголошення поліцейським наказу № 221 дск (т.1 а.с. 126).
Так, вказаним відеозаписом зафіксовано момент оголошення наказу 02.02.2024р. №221 дск поліцейським БПОП підполковником поліції Мартиновим С.В., на питання якого «Хто не готовий виконувати наказ? Всі готові?» один із поліцейських (не позивач) висловив незгоду із включенням його до списку та спитав, чому поставили перед фактом необхідності їхати у відрядження та які були критерії відбору тих, хто має їхати, оскільки вони йому незрозумілі. Після чого ще один з поліцейських (не позивач) почав задавати підполковнику поліції ОСОБА_3 аналогічні питання, додавши, що спочатку їм повідомили представники «Об`єднаної штурмової бригади Національної поліції «Лють», що виконання наказу буде за бажанням, тобто у добровільному, а не у примусовому порядку. На питання цих двох поліцейських підполковник поліції Мартинов С.В. дав деякі пояснення, щодо яких двоє поліцейських (не позивач) висловили свою позицію. Після чого на питання «Хто готовий виконувати наказ?» ще один із поліцейських (не позивач) зауважив, що їх незаконно включили до списку, порушивши їх конституційні права, оскільки поліція не є воєнізованим підрозділом на відміну від «Об`єднаної штурмової бригади Національної поліції «Лють». Після повторного питання «Хто готовий виконувати наказ?» двоє поліцейських піднялися зі свого місця, підійшли до столу, поруч з яким стояв підполковник поліції ОСОБА_3 , та поставили свої підписи у відповідному документі. В подальшому ОСОБА_3 повідомив, що поліцейські вибувають у відрядження з 05.02.2024р. (тобто з дати оголошення наказу) та на питання «Хто не готовий виконувати наказ?» один з поліцейських (не ОСОБА_1 ) відповів, що вони готові їхати всім підрозділом. До столу підійшов ще один поліцейський (не позивач), який погодився поїхати у відрядження та розписався у документі.
Отже, з наявного відеозапису не встановлено, що саме позивач відмовився виконувати наказ від 02.02.2024р. №221 дск. 
Таким чином, колегія суддів зауважує, що наданий відеозапис фіксує лише момент оголошення наказу про відрядження та початок розмови між присутніми з приводу оголошеного наказу, проте, такий відеозапис не містить, що саме позивач висловив незгоду виконати наказ, обговорював його чи критикував керівництво.
Будь-які інші докази, які б підтверджували факт обговорення та критику наказу №221 дск безпосередньо позивачем, в матеріалах справи відсутні.
Навпаки, у наданих позивачем під час проведення службового розслідування письмових поясненнях, ОСОБА_1 зазначав про те, що не відмовляється виконати наказ, але має поважні причини на відстрочку від його виконання через сімейні обставини, оскільки має хворого батька (у якого є проблеми із зором, відсутність чіткої координації рухів внаслідок бойових травм), а також те, що йому не зрозуміло, за якими критеріями були відібрані поліцейські до списку, на що йому відповідь ніхто не надав (т.1 а.с. 103).
Отже, позивач не заперечував необхідність виконання наказу, а лише повідомив про неможливість його виконання станом на момент його оголошення (на 10год.26хв. 05.02.2024р.), оскільки мав вирішити питання щодо догляду за його хворим батьком у його відсутність.
Отже, наведені вище обставини, спростовують доводи відповідача про невиконання 05.02.2024 позивачем наказу №221 дск, а також посилання на обговорення та критику такого наказу. 
Доводи апеляційної скарги стосовно наявності складу дисциплінарного проступку, що підтверджуються матеріалами службового розслідування, спростовуються наведеними вище обставинами.
В свою чергу, відповідачем не надано доказів наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку, який виразився у обговоренні, критиці та невиконанні п. 2 наказу №221 дск, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновків дисциплінарної комісії про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої, що наказ начальника ГУНП в Сумській області Петра Токаря № 135 від 05.02.2024 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП ГУНП в Сумській області» в частині застосування до лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0149613) інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, а також наказ начальника ГУНП в Сумській області від 05.02.2024 № 44 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим слід поновити ОСОБА_1 на відповідній посаді з наступного дня за днем звільнення.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги стосовно визначення судом першої інстанції помилкової дати поновлення позивача на посаді з 06.02.2024, оскільки відповідно до наказу начальника ГУНП в Сумській області від 05.02.2024 № 44 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 06.02.2024 року, а тому 06.02.2024 є останнім днем служби за який позивач отримав грошове забезпечення, у зв`язку з чим наступним днем після звільнення слід вважати 07.02.2024 року.
А тому, мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з урахуванням висновків, викладених у постанові суду апеляційної інстанції, та резолютивна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні, з викладенням четвертого абзацу в наступній редакції: «поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 07.02.2024.
Ураховуючи висновок щодо протиправності звільнення позивача зі служби та наявність підстав для скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та його звільнення зі служби в поліції, з поновленням позивача на посаді, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на корить позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу.
При цьому, апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо перерахунку або помилкового розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу. 
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що період вимушеного прогулу позивача слід рахувати з 07 лютого 2024 року (день наступний за днем звільнення) до 17 червня 2025 року (день ухвалення рішення про поновлення на службі), який складає 497 календарних днів.
А тому, колегія суддів вважає, що грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2024 року до 17 червня 2025 року складає 373 182, 39 гривень (750,87 грн х 497 календарних днів).
З урахуванням невірно встановленої дати поновлення позивача на посаді, судове рішення підлягає зміні в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з викладенням у п`ятому абзаці резолютивної частини суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2024 року до 17.06.2025 року у розмірі 373 182 (триста сімдесят три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 39 коп.
Стосовно вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої допомоги серія ВМ №1026714; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правничої допомоги №б/н від 06.02.2024 року, пунктом 4.2 якого передбачено виплату клієнтом адвокатському об`єднанню гонорару у розмірі 12000грн.; квитанцію №9 від 06.02.2024р. на суму 12000грн. 
Таким чином, позивачем понесені судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 12 000, 00 грн. 
Поряд з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, потрібно враховати пропорційність розміру таких витрат до предмета спору.
У своїй апеляційній скарзі як і у відзиві на позовну заяву, представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки предмет спору в цій справі не є складним, існує вже стала судова практика в побідних правовідносинах, а, отже, складання на написання адвокатом позовної заяви та відповіді на відзив не потребувало значних часових затрат.
В постанові Верховного Суду від 23.07.2023 р. по справі № 340/4492/22 (адміністративне провадження № К/990/12857/23) судом касаційної інстанції висловлено позицію, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.
Колегія суддів враховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.
Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката Маховика Р.В. у розмірі 12000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому на користь Богачова І.О. за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Сумській області слід стягнути судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 7000,00 грн. (сім тисяч грн.) 00 коп.
Крім того, розглянувши клопотання позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи.
З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої допомоги серія ВМ №1068137; договір про надання правничої допомоги №б/н від 02.08.2025 року, пунктом 4.2 якого передбачено виплату клієнтом адвокатському об`єднанню гонорару у розмірі 10000грн.; квитанцію №10 від 02.08.2025р. на суму 10 000грн. 
Відповідач заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки предмет спору в цій справі не є складним, дана категорія справ з приводу оскарження наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення поліцейських, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку є поширеною, по ній існує велика кількість судової практики, не потребує дослідження та опрацювання великої кількості матеріалів, а отже складання та написання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу не потребувало значних часових затрат.
Аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, слід вказати, в контексті здійснення представництва інтересів позивача під час апеляційного перегляду цієї справи, реальним результатом, є складання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
Крім того, колегія суддів зазначає, що участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.
Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.
Таким чином, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми понесених витрат на правничу допомогу критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, час витрачений адвокатом, враховуючи суть спірних правовідносин, наслідки апеляційного перегляду справи, колегія суддів доходить висновку про те, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1500,00 грн.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 по справі № 480/1262/24 - змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді інспектора-вибухотехніка взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 07.02.2024». 
В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 змінити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2024 року до 17.06.2025 року та зазначити інший розмір - 373 182 (триста сімдесят три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 39 коп., замість розміру 373 933 (триста сімдесят три тисячі дев`ятсот тридцять три) грн. 26 (двадцять шість) коп.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі № 480/1262/24 залишити без змін.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область,40000, код ЄДРПОУ 40108777) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій