Справа № 345/4135/25 
Провадження № 22-ц/4808/209/26 
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у  представника ОСОБА_1 – адвоката Сметанікова Андрія Васильовича на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Гапоненка Р.В. в м. Калуші, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року представник ТОВ «Факторинг Партнерс» - Сердійчук Я.Я. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 червня 2024 року ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 7999225 в електронній формі з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом 1,5% в день. Вказані кошти були перераховані на її банківську картку. 
Пізніше, 27 січня 2025 року між ТзОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір № 27.01/25-Ф, згідно з яким ТзОВ «Авентус Україна відступило ТзОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7999225 від 17.06.2024.
Представник позивача вказала, що ОСОБА_1 у встановлений договором строк не повернула суму кредиту та не сплатила нараховані проценти, унаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на день подання позовної заяви заборгованість за кредитним договором № 7999225 від 17.06.2024 становить 27 660,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 10 800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 10 860,00 грн - заборгованість за пенею та/або штрафними санкціями.
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 27 660,00 грн, а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн і витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №7999225 від 17.06.2024 у розмірі 15 150,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000,00 грн та по нарахованих процентах за період з 17.06.2024 до 14.10.2024 в розмірі 9 150,00 грн.В задоволенні решти позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі 1326,75 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
В обґрунтування рішення суд зазначив, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти відповідно до погоджених умов. Натомість відповідачка свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість. Право вимоги за кредитним договором було відступлено ТзОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договору відступлення права вимоги, що відповідає положенням статей 512, 514 ЦК України. Водночас, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану позичальники звільняються від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафу, пені). Зважаючи на вказане, місцевий суд відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення 10 860,00 грн пені та штрафів.
Щодо стягнення процентів суд першої інстанції виходив із положень Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням змін, внесених Законом № 3498-IX від 22.11.2023, якими встановлено граничний розмір денної процентної ставки. Оскільки після 21.08.2024 максимальна ставка не могла перевищувати 1 % на день, нарахування процентів за ставкою 1,5 % після цієї дати суд вважав неправомірним. Відтак суд здійснив перерахунок процентів: за період з 17.06.2024 по 20.08.2024 - за ставкою 1,5 % на день (5 850,00 грн) та за період з 21.08.2024 по 14.10.2024 - за ставкою 1 % на день (3 300,00 грн) та стягнув проценти в загальному розмірі 9 150,00 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про частковое задоволення позову ТОВ «Факторинг Партнерс», то стягнув на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог за подання позову в розмірі 1 326,75 грн та витрати на правничу допомогу, виходячи із принципів розумності та співмірності, у розмірі 5 000 грн. 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Сметаніков А.В. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору від 17.06.2024 процентна ставка становить 1,5 % на день. Договір укладено строком на 360 днів. Водночас Законом України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 24.12.2023, передбачено перехідний період тривалістю 240 днів: протягом перших 120 днів гранична ставка становила 2,5 %, протягом наступних 120 днів — 1,5 %. Після спливу цього строку, тобто з 21.08.2024, максимальна денна ставка не може перевищувати 1 %. Визначений цим законом строк закінчився 20 серпня 2024 року. Відтак, на думку представника відповідачки, нарахування процентів після 20.08.2024 за кредитним договором є протиправним.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції стягнув проценти за період з 21.08.2024 по 14.10.2024, самостійно застосувавши ставку 1 % на день, яка договором не передбачена. Таким чином, суд вийшов за межі позовних вимог та фактично змінив умови договору. Зауважує, що сторона відповідача у відзиві наголошувала на необхідності застосування наслідків нікчемності правочину в частині визначення процентної ставки, оскільки з 21.08.2024 вона суперечить вимогам закону. Кредитодавець на момент укладення договору знав про законодавчі обмеження та мав сформулювати умови договору таким чином, щоб вони відповідали закону протягом усього строку його дії. Суд не застосував ч. 2 ст. 215 ЦК України щодо нікчемності правочину в частині, що суперечить закону, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
На підставі викладено, просить оскаржуване рішеня скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» частково, а саме: стягнути із ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі тіла кредиту – 6000 грн. Застосувати наслідки нікчемності умов договору в частині визначення процентної ставки після 21.08.2024. Стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Позиція інших учасників справи
Представник ТОВ «Факторинг Партнерс» - Сердійчук Я.Я. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Зазначає, що 17.06.2021 між ОСОБА_3 та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про надання споживчого кредиту № 7999225. Кредитні кошти відповідачка отримала, що підтверджується матеріалами справи. Умови договору, зокрема розмір процентної ставки, погоджені сторонами та підтверджені електронним підписом відповідачки. Договір не оскаржувався, недійсним не визнавався, а тому є чинним та обов`язковим до виконання. Доказів того, що відповідачка не був ознайомлена з умовами договору або що кредит надано з порушенням закону, представник апелянтки не надав. 
Також вважає посилання в апеляційній скарзі на норми Закону України «Про споживче кредитування» безпідставними. Так, Закон № 3498-IX передбачив поетапне запровадження граничної процентної ставки (2,5 %, 1,5 %, 1 %), що застосовується з урахуванням строків набрання чинності. Зворотної дії в часі закон не має (ст. 58 Конституції України). Кредитний договір відповідає вимогам законодавства. Нарахована заборгованість підтверджена розрахунками, наданими суду. Доказів повного або часткового виконання зобов`язань представник апелянтки не подав. Вказує, що орієнтовні витрати позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становлять 10 000 грн; підтвердні документи будуть подані у встановлений строк.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2025 року оскаржується в частині стягнення процентів, в іншій частині рішення суду не оскаржується, відповідна аргументація в апеляційній скарзі представника відповідачки відсутня, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом.
В частині стягнення тіла кредиту за вказаним договором, а також відмови у стягнені неустойки (штрафу, пені) рішення суду не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 17 червня 2024 року ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_3 уклали договір № 7999225 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідачка отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн на свою банківську картку.
Обставини щодо отримання кредитних коштів у зазначеному розмірі відповідачка не заперечує.
За умовами договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Кредитодавеця, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний застосунок «CreditPlus». Ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет/Мобільний застосунок «CreditPlus», в порядку передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Кредитодавецем правильності введення коду, направленого Кредитодавецем на номер мобільного телефону Споживача, вказаний Споживачем при вході (в т.ч через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно Пароля входу до Особистого кабінету/Мобільного застосунку «CreditPlus».
Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідачки на вебсайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Обставини укладення кредитного договору відповідачкою не заперечуються.
Пунктом 1.4. договіру № 7999225 визначено строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів.
Відповідно до п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього Договору.
Згідно з п. 1.5.2. знижена процентна ставка 0,15% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 17.07.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати , буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 38 400 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 35970 грн (п. 1.10.1, п. 1.10.2).
Відповідно до п. 3.4. розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.
ОСОБА_3 підписала зазначений договір електронним підписом одноразовм ідентифікатором С2229, 17.06.2024 о 17:41:49.
27 січня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 27.01/25-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1 договору факторингу).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором № 7999225 від 17.06.2024 станом на 08.07.2025, заборгованість відповідачки становить 27660,00 грн, яка складається із: 6000,00 грн – заборгованості за основним зобов`язанням; 10800,00 грн – заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 10860,00 грн – заборгованість за пенею та/або штрафами.
Протягом зазначеного періоду жодних оплат заборгованості відповідачкою не здійснювалось.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України ).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт укладення 17 червня 2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 кредитного договору № 7999225 в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також факт переходу права вимоги за вказаним договором до ТОВ «Фактор Партнерс» та отримання кредитних коштів у розмірі 6 000 грн.
Правові підстави нарахування процентів, регулюються умовами договору і Законом.
Так, відповідачка підписала умови договору щодо загального строку кредитування –360 днів зі сплатою 1,5 % процентів за кожен день.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. 
Суд першої інстанції застосував вищевказані вимоги закону та здійснив перерахунок заборгованості за процентами за кредитним договором за період з 17.06.2024 по 20.08.2024 (65 днів) — за ставкою 1,5 %: 6 000 грн ? 1,5 % = 90 грн/день; 90 ? 65 = 5 850 грн; за період з 21.08.2024 по 14.10.2024 (55 днів) — за ставкою 1 %: 6 000 грн ? 1 % = 60 грн/день; 60 ? 55 = 3 300 грн, що загальною сумою складає 9 150 грн. Щодо такого розрахунку представник апелянтки не заперечує. Однак стверджує, що сторони не узгоджували між собою процентну ставку 1%, а Закон України «Про споживче кредитування» обмежує строк кредитування 240 днями, тому на його думку, нарахування судом процентів в період з 21.08.2024 по 14.10.2024 є безпідставним.
Такі аргументи представника апелянтки є суб`єктивним тлумаченням норм права. Місцевий суд правильно застосував Закон України «Про споживче кредитування» та обчислив розмір процентів за період з 21.08.2024 по 14.10.2024 за процентною ставкою 1% на день в межах строку кредитування.
По-перше, вищевказаний Закон України «Про споживче кредитування» передбачає поетапне запровадження граничного розміру денної процентної ставки (2,5 %, 1,5 %, 1 %) з урахуванням строків набрання ним чинності. Вказаний закон не має зворотної дії в часі, що прямо передбачено ст. 58 Конституції України.
По-друге, сторони в належній формі погодили строк кредитування тривалістю 360 днів. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, не оскаржувався, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірним та обов`язковим до виконання. Доказів того, що відповідач не була ознайомлений з умовами договору або що кредит надано з порушенням вимог закону, апелянтом не надано.
Інші доводи, наведені представником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив подані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс», доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивача в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зауважує таке.
Згідно зі ч.ч.1-6ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Представник ТОВ «Факторинг Партнерс» - Сердійчук Я.Я. у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що орієнтовні витрати позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становлять 10 000 грн, відповідні документи на їх підтвердження будуть подані у встановлений строк.
До відзиву представник позивача додала договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс».
Пунктом 4.1. згаданого довору визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору.
Відповідно до п. 4.3. договору факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена додатком № 2 до договору), який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога.
Згідно з п. 4.5. договору сума, визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.
Підписанням акта про надання юридичної допомоги, сторони підтверджують, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу наданих послуг в цілому один до одного не мають (п. 4.7.).
Водночас представник ТОВ «Факторинг Партнерс» не надала апеляційному суду акт про надання юридичної допомоги, яким визначається розмір гонорару. Наявні в матеріалах справи заявка про надання юридичної допомоги та акт про надання юридичної допомоги не містять інформації щодо суми гонорару, погодженої сторонами, а тому не може слугувати доказом узгоджених сум на правничу допомогу.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Колегія суддів вважає, що представник ТОВ «Факторинг Партнерс» не надала належних доказів, які б доводили склад та розмір понесених витрат відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що є підставою для відмови у їх стягненні.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сметанікова Андрія Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта