Р І Ш Е Н Н Я (заочне)
Іменем України
 	610/1883/25 2/610/207/2026 16 квітня 2026 року	

Балаклійський районний суд Харківської області у складі: 

судді: Стригуненка В.М. 
за участю
секретаря: Ворони І.О.,

розглянувши в місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "БАЛЦЕМ" про стягнення заборгованості по заробітній платі, 

в с т а н о в и в:

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь:
заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2021 по 23.02.2022 у сумі 54862,50 грн, 
компенсацію за невикористану відпустку в сумі 70882,56 грн, 
компенсацію громадянам доходів у разі їх несвоєчасної виплати у сумі 34787,78 грн, 
середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 01.09.2023 по 28.02.2024 у сумі 128601,20 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що з 21.11.2003 по 31.08.2023 вона працювала у ПрАТ "БАЛЦЕМ". Зазначила, що копія наказу про звільнення їй не надавалась, як і повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова зарплата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які вона має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні). З грудня 2021 до моменту звільнення заробітну плату їй виплачено не було, внаслідок чого утворилась заборгованість з її виплати, а також не проведено повного розрахунку при звільнені, а саме: не виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки (112 днів) та компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Останнього разу заробітна плата була виплачена позивачу за листопад 2021 року. Не зважаючи на її неодноразові звернення до відповідача з цього приводу, вказану заборгованість їй виплачено не було, а також не видано довідки про розмір заборгованості та розмір середньої заробітної плати, тому вона змушена звернутись до суду з цим позовом (а.с. 1-10).

Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 80, 83).
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцезнаходженням юридичної особи (а.с. 81-82), а також повідомлений шляхом надсилання судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами до його електронного кабінету, про що свідчать довідки про доставку електронного документа 19.01.2026 та 23.02.2026 (а.с. 69, 79), однак в судове засідання їх представник не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається.
Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Як вбачається із трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 10.07.2002, на підставі наказу № 258/к від 24.11.2003 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була прийнята до ВАТ "БАЛЦЕМ" інженером-програмістом в АСУ з 21.11.2003, після чого постійно переводилась на різні посади, останній раз 09.08.2021 була переведена на посаду заступника головного бухгалтера в бухгалтерію, 31.08.2023 на підставі наказу № 39/23 від 31.08.2023 звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 14-17).
Також з трудової книжки вбачається, що 24.04.2009 ВАТ "Балцем" перейменовано у відкрите акціонерне товариство "ЄВРОЦЕМЕНТ УКРАЇНА" на підставі наказу від 2/9 від 24.04.2009; 24.05.2011 ВАТ "ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА" перейменовано в публічне акціонерне товариство "ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА" на підставі наказу від 24.05.2011 № П-710/11; 28.04.2017 ПАТ "ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА" перейменовано в приватне акціонерне товариство "ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА"; 26.04.2019 ПрАТ "ЄВРОЦЕМЕНТ-УКРАЇНА" перейменовано в приватне акціонерне товариство "БАЛЦЕМ".
З трудової книжки встановлено, що 01.09.2023 ОСОБА_1  була призначена на посаду головного спеціаліста відділу з бухгалтерського обліку апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області.

Відповідно до індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 , сформованих 28.04.2025, їй ПрАТ "БАЛЦЕМ" було нараховано заробітну плату: за грудень 2021 року – 19250 грн. За січень та лютий 2022 року не відображена нарахована заробітна плата, оскільки, як зазначила у позовні заяві позивач, через військову агресію РФ проти України підприємство призупинило дію трудових відносин з працівниками та з цієї ж підстави не було подано податковий розрахунок (сплаченого) сум доходу, нарахованого на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з 1 квартал 2022 року(а.с. 47-49).

З розрахункових листків за грудень 2021 року та січень 2022 року вбачається, що позивачу у грудні 2021 року та січні 2022 року було нараховано по 19250 грн заробітної плати (а.с. 21, 22).

Заробітна плата за лютий 2022 року було самостійно розраховано позивачем згідно посадового окладу та графіку роботи, яка з 01.02.2022 року по 23.02.2022 року включно склала 16362,50 грн.

Відповідно до особової картки працівника ОСОБА_1 № 417 та доповнень № 1 та № 2 до розділу V "ВІДПУСТКА" особової картки станом на 31.08.2023 позивач має 112 днів невикористаних відпусток: щорічної основної, додаткової відпустки та додаткової відпусти як мати 2-х дітей до 15 років: за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік - 60 днів додаткової відпусти як мати 2-х дітей до 15 років; за період 01.03.2020 по 28.02.2021 - 24 дні (20 днів основної відпустки та 4 дня додаткової відпустки); за період 01.03.2021 по 28.02.2022 - 28 днів (24 дня основної відпустки та 4 дня додаткової відпустки) (а.с. 23-27).

Позивач має двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 28-29).

З виписки по особовим рахункам ОСОБА_1  за період з 04.01.2021 до 30.12.2022, наданої на запит позивача ПАТ "МТБ БАНК" у м. Харків, убачається, що востаннє зарахування заробітної плати від ПрАТ "БАЛЦЕМ" було здійснено 11.10.2021 на підставі відомості № 503 від 11.10.2021 із зазначенням призначення: заробітна плата за серпень 2021 року у сумі 14024 грн (а.с. 32-38).
Згідно з відповіддю АТ "МР БАНК" від 13.03.2025 за даними автоматизованої банківської системи на рахунок ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2022 було зараховано наступні платежі, що підтверджується меморіальними ордерами: 30.12.2021 меморіальним ордером № 21029156 зараховано кошти в сумі 7796,85 гривень з призначенням «Заробітна плата та аванси (заробітна плата за жовтень 2021 року, податки нараховані та перераховані повністю 29.12.2021)»; 30.12.2021 меморіальним ордером № 21029153 зараховано кошти в сумі 5000 гривень з призначенням «Заробітна плата та аванси (заробітна плата за листопад 2021 року, податки нараховані та перераховані повністю 29.12.2021)»; 11.01.2022 меморіальним ордером № 451509 зараховано кошти в сумі 10496,25 гривень з призначенням «Заробітна плата та аванси (заробітна плата за листопад 2021 року, податки нараховані та перераховані повністю 11.01.2021)» (а.с. 40, 41-42).

14.04.2025 ОСОБА_1 зверталась до ПрАТ "БАЛЦЕМ" із заявою про виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, а також видачу довідки про суму заборгованості по заробітній платі та інших документів (а.с. 18-20, 43, 44). Зазначена заява не була отримана ПрАТ "БАЛЦЕМ", відправлення повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання 28.04.2025 (а.с. 45-46).

Судом також вживались заходи щодо витребування у відповідача довідки про загальну суму заборгованості по виплаті заробітної плати, довідки про середній заробіток (середньоденний та середньомісячний), однак ухвала суду від 23.02.2026 відповідачем не виконана, не зважаючи на її отримання в електронному кабінеті 25.02.2026 (а.с. 72, 73).

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України). Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору(ст. 21 Закону України "Про оплату праці").
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку; своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості (ст. 97 Кодексу законів про працю (КЗпП України), ст. 15 і 24 Закону України "Про оплату праці").
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором(ст. 115 КЗпП України; ст. 24 Закону України "Про оплату праці").
Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України.
Згідно ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відпустки" (далі Закон) право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст. 24 цього Закону, коли, при звільненні працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У такому випадку заява про компенсацію не пишеться, а підприємство повинно провести всі необхідні розрахунки з працівником.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", визначено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженою ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Середній заробіток працівника та компенсація за невикористану відпустку визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).
Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).
За змістом пункту 8 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За період грудень 2021 року – лютий 2022 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в загальній сумі 54862,50 гривні.
Водночас суду не надано будь-яких доказів виплати позивачу нарахованої заробітної плати у зазначеному розміру.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав ОСОБА_1 , з якою під час звільнення не було проведено повного розрахунку.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач не виконав вимоги чинного законодавства та у день звільнення не здійснив відповідні виплати, внаслідок чого позивач має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки. Доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті остаточного розрахунку з позивачем при звільненні суду не надано.

Враховуючи те, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було, тому в силу наведених вище норм статей 116, 117 КЗпП України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Розрахунки позивача, наведені в позові, щодо її середньоденної заробітної плати, яка становить 989,24 гривень, відповідають положенням Порядку обчислення заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Також суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, який становить 70882,56 гривні (989,24 гривень - середньоденна заробітна плата, виходячи із заробітної плати за два останніх фактично відпрацьованих позивачем місяці – січень та лютий 2022 року (36 робочих дні) та загальної суми нарахованої заробітної плати за вказані місяці 19250+16362,50 = 35612,50 грн, х 130 кількість робочих днів затримки за шість місяців станом на лютий 2024 року після звільнення 31.08.2023 року).

Відповідачем не надано жодного документу, який би спростовував розрахунок середньоденної заробітної плати у вказаному розмірі, наданий позивачем.

Позивач зазначила, що має 112 днів невикористаної щорічної відпустки, що підтверджується особовою карткою працівника ОСОБА_1 .
При цьому приводить розрахунок, згідно якого середня заробітна плата складає 632,88 грн (19250х12/365 днів= 632,88 грн). Сума компенсації за невикористану відпустку становить 70882,56 грн (632,88х112 днів=70882,56 грн), з яким погоджується суд.

Відповідачем не надано жодного документу, який би спростовував розрахунок компенсації днів за невикористану відпустку у вказаному розмірі, наданий позивачем.

Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період заборгованості за грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, серпень 2023 року у розмірі 34787,78 грн слід зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Компенсація громадянам доходів у разі їх несвоєчасної виплати здійснюється відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженою постановою КМУ від 21.02.2001 № 159.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати" визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) тощо (стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати").
Відповідно до статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати" та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до пункту 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) тощо.

Таким чином, компенсації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру.

Відповідно до пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Встановлено, що відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату у грудні 2021 року – 15496,25 грн, у січні 2022 року – 15496,25 грн, лютому 2022 року – 13171,81 грн, у серпні 2023 року – 57060,46 грн, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Визначаючи суму такої компенсації, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, погоджується з ним.
Відповідачем не надано жодного документу, який би спростовував розрахунок компенсації громадянам доходів у разі їх несвоєчасної виплати у вказаному розмірі, наданий позивачем.

Разом з цим, нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.
Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ЦПК України.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/407/19 зроблено наступні висновки: суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Системний аналіз наведених норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що сума, присуджена до стягнення за рішенням суду, зазначається без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів.

Враховуючи викладене, суд відповідно до загальних принципів цивільного законодавства вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи, які мають значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у заявленому позивачем розмірі.

Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

1)Позов задовольнити повністю. 

2)Стягнути з Приватного акціонерного товариства "БАЛЦЕМ"на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01.12.2021 до 23.02.2022 у сумі 54862,50 гривні з одночасним відрахуванням (утриманням) податку та інших обов`язкових платежів в день здійснення виплати.

3)Стягнути з Приватного акціонерного товариства "БАЛЦЕМ" на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) компенсацію за невикористану відпустку у сумі 70882,56 гривні з одночасним відрахуванням (утриманням) податку та інших обов`язкових платежів в день здійснення виплати.

4)Стягнути з Приватного акціонерного товариства "БАЛЦЕМ" на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 34787,78 гривень з одночасним відрахуванням (утриманням) податку та інших обов`язкових платежів в день здійснення виплати.

5)Стягнути з Приватного акціонерного товариства "БАЛЦЕМ"на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 128601,20 гривня з одночасним відрахуванням (утриманням) податку та інших обов`язкових платежів в день здійснення виплати.

6)Стягнути з Приватного акціонерного товариства "БАЛЦЕМ"на користь держави 2891,34 гривню судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство "БАЛЦЕМ", місцезнаходження: 64207, Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Цемзаводьке Шосе, буд. 3, код ЄДРПОУ 00293060.

Суддя Стригуненко В.М.