707/466/26 
2/707/727/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.
за участю секретаря судового засідання Швидкої І.О. 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 в якій просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 . 
Свої вимоги мотивує тим, що 19 червня 2018 року Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 31.
Від даного шлюбу у позивача та відповідача є спільна неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вказує, що подальше шлюбне життя та збереження шлюбу між ними є неможливе, тому вона вважає за необхідне звернутися з даною позовною заявою до суду про розірвання шлюбу.
Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. З боку відповідача відбувалось психологічне та фізичне насильство, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Між подружжям зникло почуття любові та взаєморозуміння. Сімейні відносини фактично втратили свій зміст, зберігаючись лише формально. Подружжя не проживає разом та не веде спільного побуту. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 18.02.2026 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. 
04.03.2026 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 разом з доказами його направлення позивачу, в якому він заперечував проти розірвання шлюбу, зазначаючи про те, що твердження позивача про неможливе подальше спільне життя, на його думку, є передчасним. На його переконання непорозуміння у сім`ї мають тимчасовий характер і є наслідком зовнішніх обставин, а не повної руйнації сім`ї, і пов`язані з його відсутністю та проходженням військової служби, тому не можуть бути підставою для розірвання шлюбу. 
16.03.2026 року представником позивача адвокатом Масляковою Т.О. через систему “Електронний суд” подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивач заперечує проти надання строку на примирення, просить розірвати шлюб та вказує на наступне. Позивачка підтримує подану позовну заяву про розірвання шлюбу в повному обсязі та вважає доводи, викладені у відзиві відповідача, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що не бачить можливості подальшого спільного життя з відповідачем. Сім`я між сторонами фактично припинила своє існування та зберігається лише формально. Між подружжям втрачено почуття любові, взаєморозуміння та взаємної поваги. Сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства, що свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин. За словами позивачки, протягом приблизно 18 років їхніх відносин, з яких майже 8 років сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач неодноразово завдавав їй моральної шкоди, а також мали місце випадки фізичного насильства. Подібні ситуації траплялися систематично, зокрема під час перебування відповідача у відпустках. Позивачка тривалий час зазнавала морального тиску з його боку. Твердження відповідача про те, що проблеми у подружніх відносинах виникли лише після його вступу до лав Збройних Сил України, не відповідають дійсності, оскільки конфлікти та прояви агресивної поведінки мали місце значно раніше. 15.09.2025 року позивачка повідомила відповідача про свій намір розірвати шлюб. Після цього відповідач, чинив на неї моральний тиск та застосував фізичну силу. Спільна дитина сторін неодноразово ставала свідком агресивної поведінки відповідача, зокрема ситуацій, коли в бік позивачки кидали посуд. Дитина також була свідком конфліктів між батьками, що негативно вплинуло на її психологічний стан. Водночас позивачка не заперечує проти підтримання дитиною стосунків з батьком, однак вважає неможливим подальше існування сім`ї як подружжя. Позивачка усвідомлено звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та не має наміру зберігати подружні відносини. Жодного примирення між сторонами бути не може, а розірвання шлюбу є законною вимогою позивачки. З метою збереження свого життя та здоров`я, а також психологічного стану дитини, позивачка була змушена залишити будинок, у якому проживала разом із відповідачем, та розпочати нове життя без нього.
За клопотанням відповідача ухвалою суду від 19.03.2026 року сторонам у справі надано строк на примирення терміном 30 днів. 
14.04.2026 року представником позивача адвокатом Масляковою Т.О. через систему “Електронний суд” подано до суду заяву, в якій позивач зазначає, що станом на день подання цієї заяви примирення між сторонами не відбулося, подружні відносини не відновлені, сторони спільного господарства не ведуть та однією сім`єю не проживають. Намірів щодо відновлення сімейних відносин позивач не має. Позивач наполягає на розірванні шлюбу.
Ухвалою суду від 20.04.2026 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 20.04.2026 року у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 
Також, ухвалою суду від 20.04.2026 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та надання строку на примирення повторно. 
Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною.
Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».
Отже, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, за вказаними позивачем обставинами збереження шлюбу неможливе, тому шлюб необхідно розірвати. 
Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1064 грн 96 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача. 
Керуючись ч.3 ст.105, ст.110, 112 СК України, ст.ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 19.06.2018 року Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 31, - розірвати.
При реєстрації розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 прізвище залишити “ ОСОБА_5 ”.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064 грн 96 коп. 
Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення до Черкаського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:   В.  В.  Морозов