ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 березня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 716/713/24
провадження № 22-ц/822/464/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І.
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Заставнівська міська рада
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Сірик І. С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заставнівської міської ради.
Просив суд визнати за ним право власності на 11/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,0975 га кадастровий номер 7321510100:03:011:0071, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з вказівкою на координати поворотних точок (та межових знаків) меж земельної ділянки.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно, а саме 11/100 частин нежитлової будівлі, площею 151,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 липня 2016 року та актом прийому передачі до договору купівлі-продажу. З 2016 року користується земельною ділянкою з чіткими межами.
11 вересня 2023 року у зв`язку з необхідністю видалення дерев, кущів, газонів та квітників, які знаходяться на відповідній земельній ділянці, позивач звернувся до Заставнівської міської ради про надання такого дозволу, про те йому відмовили, оскільки під час обстеження встановлено, що вищевказані дерева знаходяться на земельній ділянці, яку він самовільно захопив.
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки встановлено, що ОСОБА_1 самовільно встановив металічну огорожу на землях комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , на відстані 2 м 8 см від стіни нежитлової будівлі, по які проходить межа земельної ділянки.
В зв`язку з наведеним ОСОБА_1 зобов`язано демонтувати металічну огорожу та привести самовільно захоплену земельну ділянку у попередній стан. Водночас позивач встановлюючи огорожу був впевнений, що дана земельна ділянка знаходиться у його власності.
Дізнавшись, що частина земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 юридично йому не належить, звернувся із заявою до Держгеокадастру у Чернівецькій області та отримав проект відведення земельної ділянки, де були вказані невірні координати поворотних точок. Оскільки координати поворотних точок № 6,7,8,9,10 фактично розташовані під сусідньою будівлею, яка позивачу не належить, та до якої він та інші співвласники спірної земельної ділянки відношення не мають. З наведених підстав просив суд позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду інстанції
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року у позові ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що просторове розміщення земельної ділянки, кадастровий номер 7321510100:03:011:0071, при співставленні координат поворотних точок меж земельної ділянки, кадастровий номер 7321510100:03:011:0071, зазначених в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 22 грудня 2023 року не відповідає просторовому розміщенню земельної ділянки – об`єкта дослідження відносно координат поворотних точок меж земельної ділянки, кадастровий номер 7321510100:03:011:0071, зазначених у «Проекті відведення земельної ділянки в спільну часткову власність шляхом викупу ПП ОСОБА_2 , ПП ОСОБА_3 , ВАТ ЧОД «Райффайзен банк Аваль» для обслуговування нежитлового приміщення іншої комерційної діяльності, розташованого на АДРЕСА_1 від 2007 року» із просторовим зміщенням останньої у південно-західному напрямку зі значним збереженням своїх конфігураційних параметрів (площі та лінійних промірів по периметру), що відображено у ситуаційному плані.
Право власності позивача на частку 11/100 у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 підтверджується правовстановлюючими документами та ніким не оспорюється.
Фактичною підставою звернення позивача із цим позовом є його незгода з просторовим розміщенням (координатами поворотних точок) меж земельної ділянки та фактичним порядком користування частиною земельної ділянки, у тому числі в контексті встановлення позивачем огорожі та складення органом місцевого самоврядування акту обстеження про самовільне зайняття земель комунальної власності.
Висновком експерта від 26 листопада 2024 року № 202 встановлено наявність розбіжностей між просторовим розміщенням земельної ділянки за координатами, зазначеними у технічній документації 2023 року, та координатами, зазначеними у проекті відведення 2007 року, із просторовим зміщенням при збереженні конфігураційних параметрів. Водночас сам експерт зазначає, що координати, наведені у технічній документації 2023 року, є варіантом відновлення меж, а не безумовним підтвердженням того, що саме ці координати є єдино правильними та такими, що породжують новий обсяг речових прав у позивача.
З огляду на це, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення позовних вимог не усуває причину спору (невідповідність координат/меж та фактичного користування), а натомість може призвести до невиправданого втручання у права інших співвласників і до підміни процедур землеустрою судовим рішенням поза межами заявленого предмета спору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 29 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок експерта від 26 листопада 2024 року № 202, відповідно до якого встановлено розбіжність між просторовим розміщенням земельної ділянки за координатами, зазначеними у технічній документації 2023 року, та координатами, зазначеними у проекті відведення земельної ділянки 2007 року.
Звернення із цим позовом спрямоване на захист порушеного права позивача шляхом визнання права власності на частину земельної ділянки із зазначенням її правильних координат.
ОСОБА_1 вичерпано усі можливі способи позасудового врегулювання цього спору, однак це не призвело до відновлення порушеного права.
Помилковість визначення координат поворотних точок № 6, 7, 8, 9, 10, згідно з технічною документацією підтверджується тим, що вони фактично розташовані під сусідньою будівлею, до якої позивач та інші співвласники нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 не мають жодного відношення.
Судом першої інстанції помилково не врахував, що позов у цій справі направлений на визначення правильного розташування всієї земельної ділянки кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 за відповідними координатами, а не тільки тієї її частини, яка на праві власності належить позивачу.
Окрім цього, відмовляючи у позові з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту в порушення норм процесуального права не вказав на те, який спосіб захисту за фактичних обставин справи та правового регулювання є ефективним.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Заставнівська міська рада у відзиві просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує на те, що судом першої інстанції правильно встановлено ту обставину, що у 2007 році спірна земельна ділянка формувалася для викупу з межами і конфігурацією, зазначеними в проекті відведення земельної ділянки, а проект відведення спірної земельної ділянки пройшов всі необхідні експертизи, як того вимагало чинне на той час земельне законодавство.
При формуванні спірної земельної ділянки враховувалися правила землеустрою, зокрема у власність відводилася земельна ділянка безпосередньо під спорудою, розташованою на АДРЕСА_1 , а також у власність відводилися частини земної поверхні по периметру споруди в обсязі, необхідному для її обслуговування. Як наведено в експлікації земель згідно форми 6-зем, із загальної площі земельної ділянки 975 кв. м. капітальна споруда займає 503 кв. м.
Позивач стверджує, що координати поворотних точок спірної земельної ділянки, визначені проектом відведення земельної ділянки від 2007 року, «заходять» під будівлю, розташовану на суміжній земельній ділянці, однак не надає жодних доказі на підтвердження цієї обставини.
Документація на суміжну земельну ділянку з кадастровим номером 7321510100:03:011:0005, розташовану під приміщенням ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_2 виготовлялася раніше, ніж документація на спірну земельну ділянку, а її межа з північно-східної сторони визначалася виходячи з межі раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 7321510100:03:011:0005. 
Помилки в обрахунку координат при формуванні земельної ділянки у 2007 році не допускалися, про що були надані відповідні пояснення в суді інженером землевпорядником ОСОБА_5 . Накладання спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками відсутнє, що підтверджується результатами проведеної у справі експертизи.
Зміна конфігурації спірної земельної ділянки і задоволення позову буде мати наслідком порушення прав та інтересів Заставнівської територіальної громади, адже позивач просить змістити спірну земельну ділянку на південний захід на землі загального користування, тобто на землі комунальної власності, якими мають право користуватися всі жителі громади. 
Позивач не довів належними і допустимими доказами порушення своїх прав, не довів того факту, що він купував спірну земельну ділянку у ВАТ ЧОД «Райффайзен Банк «Аваль» з тими межами і координатами поворотних точок, які він наводить у своєму позові, а також не довів того факту, що спірна земельна ділянка у 2007 році була сформована неправильно.
За таких обставин, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у позові.
ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , у відзиві просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Наводить доводи аналогічні тим, що вказані у відзиві на апеляційну скаргу Заставнівської міської ради.
Додатково акцентує увагу на тому, що у разі задоволення позову ОСОБА_1 таке рішення вплине на її права, оскільки у такий спосіб буде змінено просторове розміщення земельної ділянки кадастровий номер 7321510100:03:011:0071, частка у праві власності на яку їй належить, та відповідно у зв`язку зі зміною меж земельної ділянки зміниться й обсяг її прав.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 на підставі укладеного із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 липня 2016 року та акту приймання до договору від 19 липня 2016 року, належить частка 11/100 у праві власності на нежитлову будівлю, площею 151,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з умовами вищевказаного договору нежитлова будівля розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0975 га, кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 цільове призначення – для обслуговування нежитлової будівлі 11/100. 
Також за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 липня 2016 року, ОСОБА_1 придбав 11/100 частки у праві власності на земельну ділянку загальною площею 0,0975 га, кадастровий номер 7321510100:03:011:0071. На земельній ділянці розташована нежитлова будівля загальною площею 1 203,9 кв. м, 11/100 частки якої відчужується одночасно з цим нерухомим майном.
Згідно з свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення торгово-розважального комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому її спільна часткова частка складає 87/100.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 29 серпня 2003 року № 1354888 ОСОБА_3 належить частка 2/100 у праві власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з рішення Заставнівської міської ради від 24 січня 2007 року №193/5-2007 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки не сільськогосподарського призначення у власність шляхом викупу», надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки не сільськогосподарського призначення у власність шляхом викупу загальною площею 1203,9 кв. м. для обслуговування нежитлових споруд, що розташовані на АДРЕСА_1 , та перебувають у спільній частковій власності.
06 жовтня 2023 року комісією Заставнівської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення, що розташоване на АДРЕСА_1 , та встановлено, що позивач ОСОБА_1 самовільно захопив земельну ділянку шляхом встановлення металевої огорожі.
Висновком експерта від 26 листопада 2024 року № 202 встановлено наявність розбіжностей між просторовим розміщенням земельної ділянки кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 за координатами, зазначеними у технічній документації 2023 року, та координатами, зазначеними у проекті відведення 2007 року, із просторовим зміщенням при збереженні конфігураційних параметрів.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку.
Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України).
У частині першій статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок – у випадках, визначених статтею 791 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) – у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.
Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 127/29339/22.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Сторони – це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем – особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено в пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).
Тобто, відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Відповідно до частин першої–четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
За приписами частин першої, третьої, четвертої статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Процесуальне становище третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є відмінним від процесуального становища відповідача. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17 (провадження № 61-464св18), від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18 (провадження № 61-21042св21), від 23 листопада 2022 року у справі № 201/2760/20 (провадження № 61-5633св22), від 07 лютого 2024 року у справі № 461/10495/21 (провадження № 61-12629св22).
Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
У цій справи ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 11/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,0975 га кадастровий номер 7321510100:03:011:0071, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з вказівкою на координати поворотних точок (та межових знаків) меж земельної ділянки.
Як встановлено судами земельна ділянка кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України. 
У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. 
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. 
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного суду, викладеними у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц.
Позов ОСОБА_1 пред`явлено лише до Заставнівської міської ради.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 645/6151/15-ц вказала на те, що відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
За обставин цієї справи право ОСОБА_1 , за захистом якого він звернувся, не визнається як Заставнівською міською радою, так і ОСОБА_2 , яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Також як встановлено судами земельна ділянка кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Незважаючи на те, що ОСОБА_1 пред`явлено позов про визнання права власності на земельну ділянку в межах належної йому частки, однак його фактично направлено на зміну меж усієї земельної ділянки, а тому безпосередньо стосується прав та обов`язків інших співвласників, якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивач клопотання про залучення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 співвідповідачами не заявляв.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 брали участь у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, однак процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. Суд не має права вирішувати питання щодо визнання, зміни чи припинення прав та обов`язків третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17, від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18, від 23 листопада 2022 року у справі № 201/2760/20, від 07 лютого 2024 року у справі № 461/10495/21, від 29 серпня 2024 року у справі № 127/11246/21 (провадження № 61-9807св24).
Встановивши, що позовні вимоги стосуються права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер 7321510100:03:011:0071 як співвласників цієї земельної ділянки, і не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у позові з підстав його пред`явлення до неналежного складу відповідачів.
Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, і хоча прийшов до правильного висновку про відмову в позові, проте помилився щодо підстав такої відмови.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 29 грудня 2025 року частково ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому слід змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її в редакції цієї постанови.
Щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи у суді апеляційної інстанції
З огляду на висновок Чернівецького апеляційного суду про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції із залишенням без змін висновків суду по суті спору, судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Аналогічної позиції щодо розподілу судових витрат у випадку зміни мотивувальної частини судового рішення із залишенням без змін його резолютивної частини дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 01 жовтня 2019 року у справі № 916/22721/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/11212/18, від 18 лютого 2020 року у справі № 912/2730/18, 25 червня 2020 року у справі № 908/299/18, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/3146/17.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 31 березня 2026 року.

Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК
Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА 
Мирослава КУЛЯНДА