Справа № 455/2503/25
Провадження № 2/455/166/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

27 лютого 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Івасенко С.М.,
секретаря судового засідання Бобельської Н.М.,
учасники справи - не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю“КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” (надалі – позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до  ОСОБА_1 (надалі – відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0984741220/2 від 05 вересня 2020 та отримання кредиту згідно та Заявки – анкети № 3258459 від 15 вересня 2020 року (надалі – кредитний договір) у розмірі 107993,28 грн та судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка 15 вересня 2020 року уклала з ТОВ «ІНФІНАНС» (надалі – кредитор 1) кредитний договір. Кредитор 1 свої обов`язки виконав – надав кредит. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконала, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор 1 відступив право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»  ( надалі –кредитор 2), яке відчужило право вимоги за кредитом відповідачки позивачу. Також просить стягнути судові витрати. 

15 січня 2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд не визнавав явку сторін обов`язковою.
Судове засідання, призначене на 12 лютого 2026 року, суд відклав на 27 лютого 2026 року, оскільки це була перша неявка відповідачки, повідомленої належним чином і яка не проінформувала суд про причини неявки. Відзиву відповідачка не подала.
В судове засідання, призначене на 27 лютого 2026 року, сторони не з`явилися.
Позивач повідомлений про дату час та місце судового засідання через електронний суд.
В позовній заяві просить розглядати справу без участі свого представника та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка повідомлений про дату час та місце судового засідання через електронний суд. Судову повістку про виклику до суду отримала 13.02.2026 року.

Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді справи вжито всі можливі засоби, однак в судове засідання вони не з`явилася.
Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
15 вересня 2020 року кредитор 1 та відповідачка уклали кредитний договір, що складається з пропозицї укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0984741220/2 від 05 вересня 2020 (оферта) та надання кредиту згідно Заявки – анкети №3258459 від 15 вересня 2020 р., акцепт оферти від 15 вересня 2020 р. на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0984741220/2 від 05 вересня 2020 та отримання кредиту згідно та Заявки – анкети № 3258459 від 15 вересня 2020 р. та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», затверджених наказом № 14/1 від 19.08.2020 р ( надалі – Правила), на підставі заяви-анкети на отримання кредиту № 3258459, підписаної відповідачкою 15.09.2020 року електронним підписом одноразової ідентифікації 0d7f9f . В цій заяві зазначені реквізити банківської платіжної картки – НОМЕР_1 .
Відповідачка погодилася з умовами оферти від 15 вересня 2020 р. кредитора 1 та Правил для надання їй кредиту на умовах, викладених в акцепті та дала згоду на використання при укладенні кредитного договору одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису, що підтверджується копіями пропозиції укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0984741220/2 від 05 вересня 2020 (оферта) та надання кредиту згідно Заявки – анкети №3258459 від 15 вересня 2020 року, акцепту оферти від 15 вересня 2020 р. на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0984741220/2 від 05 вересня 2020 та отримання кредиту згідно та Заявки – анкети № 3258459 від 15 вересня 2020 року та Правил. 
Сума кредиту – 6550,00 грн. ?Строк користування кредитом 30 днів. ?Строк дії кредитного договору - 3 роки. ?Відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. ?Всі інші умови викладені у Правилах, з якими відповідачка ознайомилася до укладення кредитного договору, та які є його невід`ємною частиною (оферти та акцепту оферти).
Відповідно до п. 1.39. Правил пролонгація – подовження позичальником строку користування кредитом в порядку, визначеному цими правилами. Пролонгація відбувається на аналогічний строк користування поточним кредитом, але в будь – якому випадку, загальний строк пролонгації кредитом не може перебільшувати більше 30 календарних днів. Відповідно до п. 7.1. Правил первинний строк користування кредитом, встановлений сторонами у відповідному кредитному договору, може бути пролонгований на строк, що відповідає кількості днів, на яку було первинно видано кредит та який вказаний при оформленні відносин між сторонами в договорі. 
Відповідно до п. 7.2. пролонгація кредиту здійснюється в разі дотримання наступних передумов: 
-на момент подовження строку поточного кредиту строк дії кредитного договору не закінчився ( п. 7.2.1.). 
-позичавльницею повністю сплачено нараховані проценти за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту ( п. 7.2.2.). 
Пролонгація кредиту здійснюється виключно за умови попередньої оплати нарахованих процентів за користування кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом ( п. 7.3.).

Відповідно до п. 6.1. Правил проценти за користування поточною сумою Фінансового кредиту нараховуються на суму Фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у кредитному договірі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з Максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п. 7.3. Правил. 

Відповідно до п. 7.3.6. Правил у випадку неналежного виконання Позичальником умов Договору, якщо Відсоткова ставка дорівнює 1,75 % за один день користування кредитом – на період строку користування Кредитом в розмірі Відсоткової ставки встановленої Договором, на період прострочення Позичальником строків сплати поточного кредиту та процентів за користування кредитом застосовується Максимальна відсоткова ставка. Максимальна відсоткова ставка за наданий Фінансовий кредит становить 3,5% за кожен день користування від фактичної суми грошових коштів, які Позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках надання Фінансового кредиту (п. 2.9.).

Відповідно до п. 9.2. Правил позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, на вимогу Товариства, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 1277,5% річних від простроченої суми, як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Встановлені цим пунктом проценти нараховуються на прострочену суму кредиту та/або процентів за весь час прострочення, починаючи з першого дня прострочення по день фактичної сплати простроченої суми. Відповідно до п. 9.3. Правил заборгованість за кредитним договором вважається простроченою з дня (дати), наступного за днем, коли така заборгованість мала бути сплачена, згідно з умовами кредитного договору, без врахування Пролонгації кредиту.

Відповідно до п.7.10. Правил кредитний договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами та діє 3 роки з дня його підписання, а в частині виконання сторонами зобов`язань за даним Договором до повного їх виконання.
Відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом одноразової ідентифікації 0d7f9f 15 вересня 2020 року .
15 вересня 2020 року кредитор 1 перерахував на картковий рахунок НОМЕР_2 кредит в сумі 6550,00 грн, що підтверджується копією листа ТОВ »Універсальні платіжні рішення» ( сервіс онлайн платежів – iPay.ua) № 12214_25708142135 від 08.07.2025 року. Цей номер карткового рахунку відповідачка зазначила в заяви-анкети на отримання кредиту № 3258459, підписаної нею 15.09.2020 року електронним підписом одноразової ідентифікації 0d7f9f.

16 грудня 2021 року кредитор 1 та кредитор 2 уклали договір факторингу № 16-12/2021, відповідно до якого кредитор 1 відступив, а кредитор 2 прийняв права вимоги до боржників, зокрема і до відповідач за кредитним договором, що підтверджується копіями договору факторингу № 16-12/2021від 16 грудня 2021 року, платіжним дорученням № 313100085 від 17.12.2021 року, акта прийому передачі реєстру боржників від 17.12.2021 року, реєстру боржників від 16.12.2021 року (рядок 763).
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 16 грудня 2021 року до договору факторингу № 16-12/2021, кредитор 2 набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Станом на 16 грудня 2021 року ( дату відступлення права вимоги кредитором 1) сума заборгованості, розрахована кредитором 1, становила 107993,28 грн, з яких: 6550,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 101443,28 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Відповідачка жодних платежів не здійснювала та не погасила кредит після спливу 30 денного строку користування кредитом. 
10 січня 2023 року кредитор 2 та позивач уклали договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого кредитор 2 відступає а позивач приймає права вимоги до боржників, зокрема і до відповідача за кредитним договором, що підтверджується копіями договору № 10-01/2023 про відступлення ( купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року, акта прийому передачі реєстру боржників в паперовому та електронному вигляді від 10.01.2023 року, реєстру боржників(том №1) від 10.01.2023 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 10 січня 2023 року до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором, яка станом на 10.01.2023 рік становить 197400,78 грн, з яких: 6550,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 190850,78 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 
Станом на 10 січня 2023 року ( дату відступлення права вимоги кредитором 2) сума заборгованості, розрахована кредитором 2, становила 197400,78 грн, з яких: 6550,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 190850,78 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Відповідачка жодних платежів не здійснювала. Кредитор 2 після набуття права вимоги за кредитним договором 16 грудня 2021 року продовжував здійснювати нарахування відсотків до 09.01.2023 року. 
Згідно з розрахунком, здійсненим позивачем на 13.11.2025 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором становила 251962,28 грн, з яких: 6550,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 245412,28 грн - заборгованість за відсотками. Відповідачка жодних платежів не здійснювала. Позивач після набуття права вимоги за кредитним договором 10 січня 2023 року продовжував здійснювати нарахування відсотків до 04.09.2023 року.
Копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сторінок 1,2,10,15 статуту, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 18.10.2021 року №95 підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення).

Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування».

Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. 

Кредитор 1 свій обов`язок виконав - 15 вересня 2020 року перерахував на картковий рахунку відповідачки, зазначила в її заяві-анкеті на отримання кредиту № 3258459, підписаної нею 15.09.2020 року електронним підписом одноразової ідентифікації 0d7f9f, що підтверджується копією листа ТОВ »Універсальні платіжні рішення» ( сервіс онлайн платежів – iPay.ua) № 12214_25708142135 від 08.07.2025 року..
Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК.
У порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула.
В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідача 10 січня 2023 року.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості.
Водночас і відповідачка не надала доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань повністю.
Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20(провадження №  61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК.
Суд погоджується із розрахованою сумою заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6550,00 грн, оскільки позивач довів, що кредитор 1 надав відповідачці 15.09.2020 року відповідну суму, а відповідачка не довела, що її погасила.
Оскільки позивач просив стягнути з відповідачки нараховані проценти на дату відступлення права вимоги кредитором 1 кредитору 2 (станом на 16 грудня 2021 року) в сумі 101443,28 грн, то суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України не надає оцінки подальшому нахавуванню відсотків кредитором 2 та позивачем після 16.12.2021 року.
Позивач не пояснює нараховану суму процентів в розмірі 101443,28 грн. Розрахунок кредитора 1 не містить інформації, ні про відсоткову ставку, за якою нараховані відсотки, ні правову підставу їх нарахування – в якій частині це відсотки як плата за кредит, а в якій частині – відсотки як відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. 
Щодо правильності обчислення заборгованості по процентам як плати за користування кредитом, то перевіркою встановлено, що згідно умов кредитного договору строк кредитування становив 30 днів, тобто до 14.10.2020 року, тому, відповідно до умов до кредитного договору (пропозиції та оферти) сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 3 438,75 грн.( (6550,00 грн х 1,75%/100%) х 30 днів=3 438,75 грн)
Відомостей про те, що строк кредитування був пролонгований не має. Відповідачка не виконання вимогп. 7.2. Правил, тому не набула права на правомірне продовження строку користування кредитом після 14.10.2020 року.  
Питання нарахування відсотків після закінчення строку кредитування неодноразово було на розгляді Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором ( див., наприклад, п. 141 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року.
В п. 116 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року зазначено про те, що:
Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Тому суд виснує, що після 14.10.2020 року кредитор 1 мав право нараховувати проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 9.2. Правил кредитор 1 визначив, що розмір таких відсотків становить 1277,5% річних від простроченої суми. Тому за період з 15.10.2020 року до 16.12.2021 року мав право на нарахування 98119,00 грн. ( (6550 грн ( сума простроченого кредиту) х 1277,5% ( проценти по ст. 625 ЦК України)/100%/365 ( кількість днів у році)) х 428 днів ( кількість днів прострочки з 14.10.2020 до 16.12.2021 року = 98119,00 грн.) процентів за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Водночас, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). 
При вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора. До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.  При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми ( див п. 113-116 постанови ВП ВС по справі № 903/602/24 від 02 липня 2025 року).
У ситуації, що є предметом розгляду у цій справі проценти річних по ст. 625 ЦК України в 425 разів (!) перевищують законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних. Сам позивач безпосередньо не зазнав негативних наслідків неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, оскільки сам кредиту ненадавав, а набув право вимоги на ці кошти в межах своєї комерційної діяльності, а тому суд враховує принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуючись балансу між інтересами відповідачки та позивача вважає, що розмір процентів річних по ст. 625 ЦК України необхідно зменшити до 50%. А тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 3840,27 грн. ((6550,00 грн ( сума простроченого кредиту) х 50% ( проценти по ст. 625 ЦК України)/100%/365 ( кількість днів у році)) х 428 днів ( кількість днів прострочки з 14.10.2020 до 16.12.2021 року=3840,27 грн.) процентів за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Грунтуючись на здійснених розрахунках, суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 13829,02 грн , з яких: 6550,00 грн - за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 7279,02 грн ( 3 438,75 грн ( проценти як плата за користування кредитом)+3840,27 грн ( проценти по ст. 625 ЦК України) - заборгованість за процентами. 
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив 2 422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.12.2025 року.
Крім цього, представник позивача просить суд стягнути на витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. Відповідачка не подавала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. 
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України ( див постанову Верховного Суду по справі № 369/576/22 від 28 червня 2023).
Суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому уст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 910/15191/19).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, основні засади (принципи) цивільного судочинства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17).

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи:
-Договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року;
-Заявка на надання юридичної допомоги №1727 від 01.10.2025 року;
- Витяг з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року з детальним описом виконаних робіт на суму 25000 грн.
З умов наданого договору, який укладений між позивачем та АО «Лігал Ассістанс» вбачається, що адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (п.1.1 Договору). Відповідно до п.4.1 договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром АО за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п.4.5 договору).
Згідно із Актом № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року, сторони погодили надання правових послуг, а саме надання усної консультації з вивченням документів - 2 години, вартість одиниці виміру 2000, ціна 4000 грн., підготовка пропозицій - 3 години, вартість одиниці виміру 2000, ціна 6000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 5 годин, вартість одиниці виміру 3000, ціна 15 000 грн.
Суд зазначає, що такі складові надання професійної правової допомоги, визначені адвокатом, як: «надання усної консультації та підготовка пропозиційї» охоплюються послугою з підготовки та подання позовної заяви і не підлягають виокремленню ( подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
Суд констатує, що спір, який є предметом розгляду у цій справі, для професійного правника є незначної складності, відноситься до категорії малозначних та типових справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. АО «ЛігалАссістанс» надає позивачу послуги правового характеру в таких категоріях спорів на постійній основі ( про що свідчить договір про правову допомогу), позовна заява є типовою, в основному складається з цитування статей ЦК України та Закону України» «Про електронну комерцію», не містить складних юридичних конструкцій, аналізу законодавства чи практики Верховного Суду, не містить детальних пояснень розрахованих сум заборгованості, їх відповідності умовам укладеного кредитного договору, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 гривень є явно завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги необхідних та достатніх для підготовки та складання такої позовної заяви в таких категоріях справ. При цьому, представником позивача жодним чином не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених ним.
Отже, керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності витрат та розумності їх розміру, тобто відповідності понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої представником допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною позову, конкретних обставин справи, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, є явно завищеним і непропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, обсяг наданих представником послуг не відповідає критерію реальності, а відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 6000, 00 гривень, оскільки саме такий розмір витрат вважає необхідним і неминучим для позивача, який залучив АО «ЛігалАссістанс» для надання професійної правничої допомоги. 
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 13829,02 грн, що становить 12,81% від заявленого розміру (13829,02 грн/107993,28 грн Х 100%), а тому судовий збір та витрати на правову допомогу потрібно покласти на відповідача у пропорційному розмірі: 310,31 (2422,40 грн х 12,81%/100%) грн - судовий збір та 768,60 (6000,00 грн х 12,81%/100%) грн - витрати на правничу допомогу.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР”заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0984741220/2 від 05 вересня 2020 та отримання кредиту згідно та Заявки – анкети № 3258459 від 15 вересня 2020 року у розмірі 13829 грн 02 коп (тринадцять тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень 02 копійки). 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” судові витрати, що становлять 310грн 31коп. (триста десять гривень 31 копійку) судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР” судові витрати, що становлять 768 грн. 60 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень 60 копійок) витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 27 лютого 2026 року.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “КОЛЛЕКТ ЦЕНТР”, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.
відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя С.М. Івасенко