ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 р. 	Справа № 520/24056/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, по справі № 520/24056/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_1 ), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_1 ) лейтенанта ОСОБА_2 № 2693 від 01.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем було допущено протиправні дії, які полягають у прийнятті рішення № 2693 від 01.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України, незважаючи на те, що позивачем було надано всі необхідні документи, які надають йому це право. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 р. позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_1 ) лейтенанта ОСОБА_2 №2693 від 01.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Відповідач з таким рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 року у справі № 520/24056/24 – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 у даній справі – відмовити
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що надані позивачем при перетині державного кордону документи не давали підстав, для прийняття правового рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України зазначеним вище громадянином, уповноваженими посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України. Вказав, що позивач не підтвердив мету поїздки, а тому уповноважена службова особа Держприкордонслужби відмовила йому у перетині державного кордону. Доводить, що рішення відповідача від 01.08.2024 №2693 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 відповідає формі, затвердженій наказом МВС України від 05.06.2023 № 457. Також указує на те, що судом першої інстанції не було застосовано висновки Верховного Суду у тотожному спорі, викладені в постанові від 09.03.2023 у справі №600/2520/22-а.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив апеляційну скаргу представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі № 520/24056/24 залишити без змін.
Вказав, що ним було надано всі необхідні документи, які підтверджують наявність законних підстав для перетину державного кордону та мету поїздки – отримання та доставлення гуманітарних вантажів. Зазначив, що наявність обмежень щодо перетину Державного кордону України, які пов`язані з введенням на території України воєнного стану, не є підставою для прийняття посадовими особами Державної прикордонної служби України свавільних, незаконних, необгрунтованих, невмотивованих рішень про відмову в перетині державного кордону України та порушення діючого законодавства України.
Вважає, що відсутність в оскаржуваному рішенні посилань на перелік документів, які нібито не подав позивач для перетину кордону свідчить про його необґрунтованість. Зазначаючи про ненадання документів, Відповідач ані в оспорюваному рішенні, ані в процесуальних документах під час розгляду судової справи не вказує конкретних документів, їх назву, орган яким вони мають бути видані, положення чинного законодавства, якими передбачено надання таких документів, а також не надав оцінку документам, які були надані позивачем під час проходження прикордонного контролю.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 01.08.2024 позивач прибув до Міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг-Зосин» з метою здійснити перетин державного кордону на виїзд з України задля доставлення нової партії гуманітарної допомоги, яка мала включати медичні засоби, санітарно гігієнічні засоби, військовий одяг, продукти харчування, що підтверджується листом Широкінської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 30.07.2024.
Для підтвердження наявності законних підстав для перетину державного кордону України позивачем інспектору надано такі документи: паспорт громадянина для виїзду за кордон номер НОМЕР_4 ; військовообліковий документ; супровідний лист № 01-48юр/961 від 30.07.2024 від Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в якому зазначено перелік гуманітарної допомоги, яка планувалося доставити; наказ виконувача обов`язків голови Запорізької обласної військової адміністрації № 77 від 26.07.2024 про надання права на виїзд за межі України; лист № 08-48/3464 від 26.07.2024 голови Запорізької обласної військової адміністрації до Адміністрації Державної прикордонної служби України про надання права виїзду за межі України; лист ГУ ДПС у Харківській області від 05.01.2024 про включення позивача до Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації; лист запрошення від неурядової організації «Об`єднання українців в Польщі» для волонтера ОСОБА_1 для отримання зібраної гуманітарної допомоги від 02.03.2024; довідка від неурядової організації «Об`єднання українців в Польщі» про те, що позивач співпрацює з вказаною організацією з питань збору, організації та транспортування гуманітарної допомоги від 02.03.2024; сформована в автоматизованому Реєстрі гуманітарної допомоги електронна декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою (унікальний код 4023914), загальна кількість запланованої до доставки допомоги - 310 кг, серед яких 110 кг медичні матеріали, у тому числі дороговартісні індивідуальні аптечки для військових; лист потреба від військової частини НОМЕР_5 ; лист потреба від Запорізької обласної профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ України від 20.06.2024; декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою (понад 20 штук).
Начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_3 прийнято рішення № 2693 від 01.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України з причин того, що громадянин України ОСОБА_4 тимчасово обмежений у праві виїзду з України на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 04/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», а також постанови КМУ № 57 з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону так, як не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або мету своєї поїздки.
Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача від 01.08.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015 (далі – Закон № 389-VІІІ).
Згідно з ст. 1 Закону № 389-VІІІ воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 2 Закону № 389-VІІІ правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Пунктом 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.
Відповідно до п. 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону № 389.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався і діє дотепер. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VІІІ в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указам Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Системний аналіз приведених вище норм, дає підстави для висновку, що право особи на вільний перетин державного кордону України, тобто вільне залишення території України, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Тобто, станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» № 1710-VI від 05.11.2009 (далі – Закон № № 1710-VI).
Відповідно до частини першої, другої ст. 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль – державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону № 1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.
Згідно з частиною 1 ст. 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 2 ст. 14 Закону № 1710-VI).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (далі – Закон № 3857-XII) громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Частиною 1 ст. 6 Закону 3857-XII встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, – до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, – до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України є загальними та застосовуються за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.
Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі – Правила № 57, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 12 Правил № 57 передбачено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Так, згідно з п. 2 Правил № 57 у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Нормами п. 2-8 Правил № 57 визначено, що у разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.
Рішення про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, приймається Мінінфраструктури або обласними, Київською міською військовими адміністраціями за наявності відповідного обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення, у листах від будь-якого з таких органів, підприємств, установ, організацій, закладів: військових, правоохоронних органів; військових адміністрацій; медичних закладів; відправників чи отримувачів гуманітарної допомоги.
Рішення про виїзд за межі України, яке дає можливість перетину державного кордону, приймається на строк не більше шести місяців.
Мінінфраструктури або обласні, Київська міська військові адміністрації надсилають до Адміністрації Держприкордонслужби рішення про виїзд за межі України зазначених в абзаці першому цього пункту осіб для врахування під час їх виїзду за межі України.
Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 30 календарних днів з дня перетину державного кордону.
У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном та/або зміни мети виїзду за кордон, що встановлені цим пунктом, Мінінфраструктури та військові адміністрації скасовують своє рішення про виїзд за межі України відповідних осіб протягом семи робочих днів з моменту встановлення фактів зазначених порушень.
У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».
Суд наголошує, що Держприкордонслужба та її посадові особи здійснюють свою діяльність як суб`єкти владних повноважень, а отже, їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що, зокрема, слідує з принципу належного урядування.
Тобто, при виконанні своїх функціональних обов`язків посадовим особам Держприкордонслужби належить уникати прийняття формалізованих рішень.
Між тим, частиною 1 статті 14 Закону № 1710-VI вказано на те, що особам відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.
Суд звертає увагу на те, що відповідач не вказав, з посиланням на норми чинного законодавства, які документи, окрім поданих, повинен був надати позивач при перетині державного кордону України, на підставі пункту 2-8 Правил перетинання державного кордону громадянами України.
Разом з тим, одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.
Як підтверджується матеріалами справи, в Рішенні №2693 про відмову в перетинанні державного кордону України від 01.08.2024 р. начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенанта ОСОБА_2 відсутній перелік документів, які позивач не подав для перетину кордону, що безумовно свідчить про його необґрунтованість, і, окрім цього, поставило позивача у невизначене становище, та позбавило його можливості подати необхідні, на думку державного органу, документи для перетину державного кордону України.
У поясненнях від 08.09.2024 року, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_5 , зокрема, зазначив, що під час співбесіди громадянин заявив, що являється волонтером та прямує з метою отримання гуманітарної допомоги у вигляді продуктів харчування (в кількості орієнтовно 100 кг) в м. Варшава. На питання відносно доцільності поїздки загальною протяжністю 1600 км відповісти не зміг, в ході спілкування було з`ясовано, що прямує не тільки з метою продовження волонтерської діяльності, а для участі в спортивних заходах за кордоном. Також зазначено, що надати підтвердження подальшої передачі товарів гуманітарної допомоги благодійним організаціям з метою недопущення їх використання у власних потребах або продажу не зміг, відповіді на питання надавав невпевнено.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 року було витребувано у відповідача відеозапис проходження 01.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_4 , прикордонного контролю.
На виконання ухвали суду від 19.09.2024 року відповідачем було надано 10.10.2024 року відеозапис, згідно з яким судом було встановлено, що позивачем було передано пакет документів, перелік яких був зазначений в позовній заяві, що відповідачем не заперечується. Також позивач відповідав чітко та обґрунтовано на всі запитання представнику відповідача, що спростовує пояснення від 08.09.2024 року ОСОБА_2 . 
Отже, твердження відповідача про те, що позивач не підтвердив мети поїздки за кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану є необґрунтованими. Рішення відповідача також не містить мотивів, на підставі яких він дійшов такого висновку.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, усупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності оскаржуваного рішення.
Колегія суддів також зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 09.03.2023 у справі №600/2520/22-а, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не є релевантними для цієї справи, оскільки зроблені у неподібних правовідносинах. Зокрема, у справі №600/2520/22-а позивач доводив, що не відноситься до категорії військовозобов`язаних, призовників, резервістів, тощо, а тому не обмежений у праві перетину кордону під час запровадженого воєнного стану. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_1 ) лейтенанта ОСОБА_2 № 2693 від 01.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 по справі № 520/24056/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова