ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Єдиний унікальний номер 953/9724/25
Номер провадження 22-ц/818/1740/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року в складі судді Дяченко О.М. по справі № 953/9724/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі – ТОВ «ФК «Гелексі») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, 02 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609 в електронній формі, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн зі сплатою відсотків, обумовлених договором.
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за вказаним правочином заборгованість відповідача складає 22 400,00 грн, з яких: 5 000,00 – заборгованість за позикою; 17 400,00 – заборгованість по процентам за користування позикою.
Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «ФК «Гелексі» просило стягнуто вказану заборгованість та судові витрати.
ОСОБА_1 подав відзив, в якому просив залишити позов без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що позивачем не доведено укладання сторонами договору позики № 221609 від 02 квітня 2021 року на умовах визначених в Паспорті позики та Правилах долучених до позовної заяви.
ТОВ «ФК «Гелексі» не надано належних доказів підписання спірного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме доказів отримання листа на електронну поштову адресу чи смс-коду на телефон відповідача.
Посилався, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Гелексі» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів існування кредитних правовідносин, отримання коштів відповідачем, у зв`язку з чим підстави для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі відсутні.
На вказане судове рішення 04 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «Гелексі» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, товариство просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що договір позики № 221609 від 02 квітня 2021 року укладено у встановленому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» порядку шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. 
Послідовність дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію. Зміст пропозиції роз`яснено в інформаційній системі, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема: - проставляння клієнтом чек-боксу “з умовами договору позики згоден”; - підтвердження даних банківської картки; - натискання кнопки “Підтвердити заявку”; - введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу.
Згідно з алгоритмом укладення договору позики без ознайомлення з Умовами надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим, зокрема, обов`язковим є проставлення клієнтом чекбоксу «з умовами договору позики згоден».
Заповненням анкети-заяви, позичальник підтверджує прийняття ним відповідних умов надання позики, а також засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Шляхом послідовного виконання дій в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ФК «Гелексі», сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину
ТОВ «ФК «Гелексі» не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. З метою перерахування коштів Позичальникам, товариством укладено договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ “ФК “ЕЛАЕНС”, яке є компанією, що мала право на вчинення таких дій.
Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів.
Відповідачем не доведено, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Доказів того, що на останню не було зараховано 9000 грн на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 не надано. Також, відповідачем не надано доказів того, що номер телефону, який використовувався під час укладення кредитного договору, йому не належить, та не є його фінансовим номером, що унеможливлювало б підтвердження проведення операції по підписанню договору.
Також, 10 лютого 2026 року ТОВ «ФК «Гелексі» подано клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати від АТ БАНК ФОРВАРД» інформацію: Чи було емітовано відповідачу на ім`я « ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну карту НОМЕР_2 , надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти НОМЕР_3 що належить: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01 квітня 2021 року по 03 квітня 2021 року з відображенням часу зарахування коштів; надати інформацію про номер телефону на який надсилається інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою НОМЕР_3 в період з 01 квітня 2021 року по 03 квітня 2021 року.»
Клопотання мотивовано тим, що з метою повного, всебічного та справедливого розгляду справи та встановлення факту отримання коштів безпосередньо Відповідачем існує необхідність в отриманні (витребуванні) виписки про зараховані кошти на платіжну картку, що належить відповідачу, на яку було здійснено переказ від первісного кредитора на підставі укладеного договору позики, що є необхідним для вирішення спору.
15 січня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Лазорко Роман Йосифович, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду просив залишити без змін. 
Відзив мотивовано тим, що долучені до позовної заяви Паспорт позики, проект договору позики № 221609 від 02 квітня 2021 року містять зовсім інше прізвище особи, а саме: « ОСОБА_3 » а не « ОСОБА_4 ». 
Доказів про те, що він прийняв від ТОВ «ФК «Гелексі» пропозицію укласти договір позики № 221609 від 02 квітня 2021 року на умовах визначених в Паспорті позики та правилах матеріали справи не містять. Крім того, проект договору позики не містить у своєму змісті номеру телефону, а тому відсутні підстави вважати, що одноразовий ідентифікатор /zfx735v2/ був надісланий позивачем саме на його номер телефону.
ТОВ «ФК «Гелексі» не доведено, що саме він у будь-який спосіб застосував ідентифікатор електронного підпису, факту отримання цього одноразового ідентифікатора та реєстрації саме у інформаційно-телекомунікаційній системі, що свідчить про недоведення підписання договору позики № 221609 від 02 квітня 2021 року.
Наданий Позивачем розрахунок заборгованості не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
Інформаційна довідка № 221609 від 01 серпня 2025 року не є доказом підтвердження перерахування грошових коштів, оскільки вона є одностороннім документом іншої юридичної особи, в ній немає інформації та необхідних даних та реквізитів, що підтверджує надання кредитних коштів по неукладеному договору позики № 221609 від 02 квітня 2021 року .
В проекті договору позики в реквізитах «Позичальника» відсутні будь-які дані про номер карткового рахунку НОМЕР_3 та матеріали справи не містять доказів на те, що саме він в особистому кабінеті зазначав будь-які банківські рахунки чи банківські картки.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Гелексі» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 02 квітня 2021 року укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609, згідно з яким, ТОВ «ФК «Гелексі» надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та в строк встановлений цим договором.
Відповідно до п. 1.5 договору позики, сторони домовились, що за цим договором позикодавець надає, а позичальник отримує перший транш на наступних умовах: сума позики 5 000,0 гривень, плата за користування позикою за траншем № 1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,4% , в день від початкового розміру позики за траншем № 1 відповідно п.1.5.1. договору; строк повернення позики за траншем № 1 - 01 травня 2021 року; орієнтовна реальна річна процентна ставка позики за траншем №1 для споживача на дату укладання договору становить: 511,00 % (а.с. 7).
За п.п. 1.5.6 договору позики зазначено, що позика за траншем № 1 надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.5.1 договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок/банківську картку вказану позичальником під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті.
Згідно з п. 1.6 договору позики, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
За розділом 10 договору позики позичальник підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором /zfx735v2/, а позикодавець в особі директора /4a6e34ce2c20288b/ (а.с. 11).
04 травня 2021 року між ТОВ ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609 від 02 квітня 2021 року, яким, поряд з іншим продовжено строку дії договору до 24 травня 2025 року (а.с. 11-13).
Додаткова угода підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором /58654sf1/.
Листом № 221609 від 01 серпня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» повідомлено ТОВ ФК «Гелексі» про те, що у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): 1) платник коштів ТОВ «ФК «Гелексі», 2) отримувач коштів: ОСОБА_1 , 3) номер транзакції в системі: 1391761976, 4) номер операції: 392393326, 5) дата проведення платежу: 02 квітня 2021 року, 6) сума платежу 5000, 7) валюта платежу: гривня UAH, 8) платіжний засіб (метод): карта, 9) банк емітент платіжної картки отримувача коштів BANK FORWARD, 10) номер банківської картки отримувача коштів НОМЕР_3 (а.с. 24).
Станом на 20 вересня 2022 року за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 22 400,00 грн, з яких: 5 000,00 – заборгованість за позикою; 17 400,00 – заборгованість по процентам за користування позикою (а.с.17-20).
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Матеріали справи свідчать, що договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 221609 від 02 квітня 2021 року укладено у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Для укладення цього договору відповідач зазначив свої персональні дані, зокрема, паспортні дані, номер картки платника податків, місце проживання, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти.
Доказів, що кошти отримано сторонньою особою внаслідок шахрайський дій та персональні дані у особистому кабінеті були введені не ним особисто матеріали справи не містять. Зазначений у договорі РНОКПП та адреса реєстрації відповідає даним, що були отримані на запит суду до Єдиного демографічного рееєстру (а.с. 37). Заперечення відповідача, що договір укладено іншою особою, а саме -: « ОСОБА_3 » а не « ОСОБА_4 » суд оцінює критично, оскільки інші данні позичальником заповнені російською мовою. 
Отже, ОСОБА_1 підписанням договору підтвердив, що перед укладенням договору йому була надана вся необхідна інформація, він ознайомлений з умовами правил надання коштів у позику, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Також, відсутність у банку інформації про відправника коштів і призначення платежу пояснюється специфікою проведення транзакцій через платіжну систему, що не може свідчити про відсутність кредитного зобов`язання.
Таким чином, установивши, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . 
Щодо суми, що підлягає стягненню, судова колегія виходить з такого.
За змістом частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Відповідно до умов договору з урахуванням додаткової угоди строк кредитування визначено до 24 травня 2021 року.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 24 травня 2021 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 6550 грн. Також, відповідно до розрахунку заборгованості 04 червня 2021 року на погашення кредиту відповідачем сплачено 2000 грн, а тому заборгованість за договором становить 4550 грн
Отже, саме ця сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гелексі».
Щодо витрат на правничу допомогу, то 09 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Юрієм Вікторовичем укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 26).
На підставі вказаного договору сторонами складено Акт № 86, відповідно до якого адвокатом надано такі послуги – правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта – 1 год, 1000 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат - 3 год, 3000 грн, формування додатків до позовної заяви (письмові докази) – 1 год, 1000 грн (а.с. 21).
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, часткове задоволення позову, колегія суддів вважає, що співмірним розміром судових витрат на правничу допомогу, понесених як позивачем, так і відповідачем, є 500 грн у ході розгляду справи судом першої інстанції.
Отже, на підставі частини 10 статті 141 ЦПК України вказані вимоги взаємо зараховано.
Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції, як вбачається з матеріалів справи 08 січня 2026 року між  ОСОБА_1 та адвокат Лазорко Р.Й. укладено додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 78 від 30 вересня 2025 року, відповідно до якої клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати правові послуги в сфері консультування та юридичного супроводження щодо складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року у справі №953/9724/25. Вартість вказаних послуг визначено як 2000,00 грн 00 коп.
Відповідно до Детального опису робіт (наданих послуг) від 15 січня 2026 року адвокатом надано такі послуги: Зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, надання правової консультації; Вивчення документів наданих клієнтом, відповідних нормативних актів; Визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта – 500 грн. Складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року у справі № 953/9724/25 оформлення додатків до нього -1500 грн.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Гелексі» (20,31%), судова колегія вважає за можливе компенсувати відповідачу 1000 грн витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню шляхом ухвалення нового про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості у розмірі 4550 грн.
Щодо клопотання про витребуванню доказів, що було заявлено у апеляційній скарзі, то оскільки матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження заявлених ТОВ «ФК «Гелексі» позовних вимог, то судова колегія не вбачає підстав для його задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При звернення до суду з позовом ТОВ «ФК «Гелексі» сплачено 2423 грн, за подану апеляційну скаргу 3634 грн (а.с. 28, 112 ). 
Зважаючи, що позовні вимоги задоволено на 20,31% (4550 /22400 х100%) , позивачу мають бути компенсовані судові витрати у розмірі 1229,97 грн (20,31% х (2422,40 +3633,60)).
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (місто Київ, вулиця Липинського В`ячеслава, будинок 10/1 ЄДРПОУ 4122931) заборгованість за договором позики № 221609 від 02 квітня 2021 року у розмірі 4550 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн, а також 1229 (одна тисяча двісті двадцять дев`ять) грн 97 коп. судового збору.
В іншій частині позов залишити без задоволення. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (місто Київ, вулиця Липинського В`ячеслава, будинок 10/1 ЄДРПОУ 4122931) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 1000 (одна тисяча) грн витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина