номер провадження справи 19/178/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 Справа № 908/3219/25
м.Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В. за участю секретаря судового засідання Лисенко К.Д., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” (ідентифікаційний код 41161689, пр. Богдана Хмельницького, буд. 122, корпус Е-5, кім.11, м.Дніпро, 49033) 
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю “НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” (ідентифікаційний код 22157340, вул. Академічна, буд. 34, м. Запоріжжя, 69039)
до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА” (ідентифікаційний код 30700856, вул. Центральна, буд. 75Б , с. Матвіївка, Запорізький район, Запорізька область, 70035)
до відповідача 3 : Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР” (ідентифікаційний код 00849043, вул. Садова, буд. 11Б с. Лежине, Запорізький район, Запорізька область, 70341)
до відповідача 4: Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР” (ідентифікаційний код 30887310, вул. Східна, буд. 178, с. Приморське, Василівський район, Запорізька обл., 71610)
до відповідача 5: Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР”( ідентифікаційний код 32090116, вул. Урожайна, буд.21, с. Степне, Запорізький район, Запорізька обл., 704320
про визнання недійсними правочинів 

представники сторін 
від позивача: Савенко О.О., довіреність б/н від24.05.2024;
від відповідача 1: не з`явився; 
від відповідача 2: Железняк-Кранг І.В., ордер №АР №12667121 від 26.09.2025;
від відповідача 3: Железняк-Кранг І.В., ордер №АР №1267122 від 26.09.2025;
від відповідача 4: Железняк-Кранг І.В., ордер №АР №1267123 від 26.09.2025;
від відповідача 5: Железняк-Кранг І.В., ордер №АР №1267124 від 26.09.2025;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 3537/08-07/25 від 20.10.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” до Товариства з обмеженою відповідальністю “НАУКОВОВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО”, Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР”, Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР”, Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР” про :
- визнання недійсним з моменту укладення договору тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 від 01.05.2022 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” з Товариством з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” 1 005 000 гривень; 
- визнання недійсним з моменту укладення договору тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 від 01.05.2022 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” з Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР”;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” 1 006 200 гривень; 
- визнання недійсним з моменту укладення договору тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 від 01.06.2022 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” (ідентифікаційний код 22157340) з Сільськогосподарським виробничим кооперативом “МИР” ;
- стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” 1 005 800 гривень; 
- визнання недійсним з моменту укладення договору тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 від 01.06.2022 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” з Товариством з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР”;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” 1 005 400 гривень. 
Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст.ст. 13, 203, 215, 234 ЦК України та мотивовано вчиненням відповідачами оспорюваних правочинів з метою уникнення ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» відповідальності за невиконання зобов`язань за договором та сплати стягнутих за рішенням суду коштів на користь позивача. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 справі присвоєно унікальний номер 908/3219/25 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.
Одночасно з позовом ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” подано заяву про забезпечення позову.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 20.10.2025, здійснено автоматичний розподіл заяви між суддями та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.
Ухвалою суду від 22.10.2025 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” про забезпечення позову у справі №908/3219/25 відмовлено.
Ухвалою суду від 23.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3219/25, присвоєно справі номер провадження 19/178/25, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 02.12.2025.
07.11.2025 від представника ТОВ “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, ТОВ “ІНТЕР”, Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР”, ТОВ “ПРОСТІР” через підсистему “Електронний суд” надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд роз`єднати позовні вимоги з огляду на порушення правил їхнього об`єднання та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Заперечення відповідачів обґрунтовані наступним. 
На думку відповідачів, ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» не є стороною договорів, які позивач просить визнати недійсними, позивач намагається безпідставно втрутитися у господарські відносини, учасником яких він не є. Договори тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги укладені відповідачами 01.05.2022 та 01.06.2022, тобто до прийнятого позивачем рішення про зміну способу зобов`язання ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» перед ним з натурального до грошового. 
Як вказують відповідачі, договори фінансової допомоги мають безвідсотковий та строковий характер, укладені на поворотній основі. Відповідно до пункту 4.1 кожного з договорів, укладених з СВК «МИР», ТОВ «ПРОСТІР», ТОВ «ІНТЕР», ТОВ «АГРОФІРМА МАТВІЇВКА», сторонами визначений строк повернення позики – 30 грудня 2026 року. ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» звернувся до суду із позовом ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» про розірвання договору поставки № 60610 від 28.01.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» та ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «ПЛАВЕРС, ЛТД КО», та стягнення 36 017 990,60 грн - попередньої оплати за непоставлений товар за договором поставки № 60610 від 28.01.2022 лише 14.12.2023. 
Також відповідачі зазначають, що відповідач 1 не міг передбачити «втрату інтересу» позивача, вимогу змінити зобов`язання на грошове та заявлення суми за договором до стягнення.
За твердженням відповідачів, підстав для визнання фіктивними оспорюваних правочинів у позові не наведено, оскільки форма розрахунків та «втрата інтересу» виникли у позивача після укладення оспорюваних договорів.
11.11.2025 від ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” через підсистему “Електронний суд” надійшла відповідь на відзив. 
Заперечення позивача обґрунтовані наступним.
Позивач вказує, що ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» має прострочене зобов`язання перед позивачем починаючи з 25.02.2022 року на суму 36 017 990, 60 грн. Станом на момент укладення договорів тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги відповідач 1 (в особі керівника та членів органів управління) не міг не розуміти цього факту, а також того що видача позики на строк понад 3 роки залишає його без грошей – найліквіднішого активу. Передача такого активу на строк понад 3 роки негативно впливає на можливість виконання будь-яких зобов`язань перед кредиторами незалежно від того грошовими чи негрошовими є такі зобов`язання.
На думку позивача, відповідач (в особі керівника та членів органів управління) не міг не розуміти, що окупація агресором 03.03.2022 року с. Мирне, Гуляйпільський р-н, Запорізька обл., де знаходилися основні засоби виробництва та земельні ділянки, створює неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для Боржника та його кредиторів, зокрема й ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД». 
Позивач вважає, що надаючи позику пов`язаним особам 01.05.2022 року та 01.06.2022 року, за обставин прострочення виконання зобов`язання з поставки та наявність перешкод у веденні господарської діяльності з сільськогосподарського виробництва через військову агресію проти України, ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» вочевидь чинило на шкоду інтересам ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД».
При цьому позивач зазначає про втрату відповідачем 1 статусу платника єдиного податку 4 групи, перехід на загальну систему оподаткування з 01.01.2023 та анулювання реєстрації ТОВ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО», як платника податку на додану вартість, у зв`язку з поданням декларацій про відсутність поставок.
За твердженням позивача, та обставина, що ні після отримання вимоги ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» про повернення попередньої оплати за Договором поставки № 60610 від 28.01.2022 року, ні після звернення ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» із позовом, ні після набрання законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/3682/23 від 18 березня 2024 року Боржник не вчиняв жодних дій щодо дострокового повернення йому грошових коштів, які він переказав за договорами тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги, у сукупності із обставинами, які існували на момент укладення цих договорів свідчить про початкові наміри Боржника діяти на користь осіб, що перебувають із ним під спільним контролем, та на шкоду інтересам ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД».
12.11.2025 від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) предмету позову. 
14.11.2025 від представника ТОВ “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, ТОВ “ІНТЕР”, Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР”, ТОВ “ПРОСТІР” через підсистему “Електронний суд” надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
За твердженням відповідачів, вони є сільськогосподарськими підприємствами та не володіють компетенцією у військовій сфері, тому не могли спрогнозувати, яким чином мав би відбуватися розвиток бойових дій на території Запорізької області, в тому числі, і після 03.03.2022. Твердження позивача про можливість врахувати вплив окупації території ведення діяльності відповідачів, на їх думку, свідчить про те, що позов ґрунтується виключно на припущеннях позивача та не має підстав для задоволення.
Вибір системи оподаткування є правом товариства, яка здійснюється у відповідності до приписів ПК України за бажанням платника податків 
Відповідачі вказують, що обставини зміни ТОВ НВТ “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” системи оподаткування так само як і позбавлення статусу платника ПДВ не зазначені позивачем в якості підстав позову для визнання недійсними договорів фінансової допомоги, отже, суд та інші учасники справи не зобов`язані реагувати та надавати оцінку зазначеним доводам. Крім того, обставини зміни системи оподаткування та статуту платника, на які посилається позивач, відбулися після укладення оспорюваних договорів, а тому не можуть бути підставою їх недійсності.
28.11.2025 від представника ТОВ “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, ТОВ “ІНТЕР”, Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР”, ТОВ “ПРОСТІР” через підсистему “Електронний суд” надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням у відрядженні.
Ухвалою суду від 02.12.2025 відкладено підготовче засідання на 15.12.2025.
03.12.2025 від приватного виконавця Сколибог О.С. через підсистему “Електронний суд” надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – ОСОБА_1 . 
Ухвалою суду від 15.12.2025 у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – ОСОБА_1 відмовлено; відмовлено у прийнятті заяви ТОВ “ОРТІМУСАГРО ТРЕЙД” про зміну (доповнення) предмету позову (вх. № 22884/08-08/25 від 12.11.2025) та повернуто її без розгляду; закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 21.01.2026.
Щодо клопотання відповідачів про роз`єднання позовних вимоги, суд зазначає, що при вирішенні питання про прийняття позовної заяви, суд в силу приписів 174 ГПК здійснив аналіз позовних вимог та встановив, що позовна заява відповідає вимогам, закріпленим у ст. 162, ч. ч. 1, 5 ст. 164, ст. 172 ГПК України, підстави для залишення позову без руху чи повернення позову відсутні. Таким чином, з наведеного вбачається що питання викладене у клопотанні судом вирішено в ухвалі від 23.10.2025, в звязку з чим задоволенню не підлягає.
В судовому засіданні 21.01.2026 заслухано вступне слово представників сторін. 
Позивач позов підтримав, просить визнати договори недійсними та стягнути з відповідачів кошти.
Представник відповідачів проти позову заперечив. 
Протокольною ухвалою суду від 21.01.2026 в засідання оголошено пе6рерву до 25.02.2026.
23.02.2026 позивачем подано заяву щодо судових витрат, якою ТОВ "ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД" зазначає, що докази судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у строки, встановлені частиною сьомою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
24.02.2025 ТОВ "ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД" також заявлено про повернення судового збору в розмірі 9689,60 грн. Позивач вказує, що при звернені до суду з заявою про зміну (доповнення) предмету позову було сплачено судовий збір, відповідно до платіжних інструкцій №№ОАТ-110546, ОАТ-110547, ОАТ-110548, ОАТ-110549 від 11.11.2025 р. в загальній сумі 9 689, 60 гривень (4 х 2422 грн 40 коп.). Враховуючи, що ухвалою суду від 15.12.2025 зазначену заяву повернуто, то в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір» просить повернути сплачений судовий збір. 
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.
В засіданні суду 25.02.2026 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору.
У судовому засіданні 25.02.2026, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів.
Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідачів проти позову заперечив, просить відмовити в позові повністю.
В судовому засіданні 25.02.2026 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” (Постачальник) укладено Договір поставки № 60610 (далі за текстом – Договір поставки), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити у власність Покупця соняшник (надалі – товар), а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених Договором. (пункт 1.1 Договору поставки).
Постачальник гарантує, що товар за цим Договором належить йому на праві власності, не перебуває під арештом, у заставі та треті особи не мають прав на нього. (п. 1.2 Договору поставки).
Пунктами 2.1, 2.2 Договору поставки сторони визначили базові показники, показники якості та обмежувальні показники, яким має відповідати товар.
За умовами п, п. 3.1-3.3 Договору поставки, загальна кількість товару складає 1740,00 тон +/- 5 %. Ціна товару складає 20 699,99 грн. з ПДВ за одну метричну тону товару за умови відповідності якісним показникам, зазначеним в п. 2.1 Договору. Загальна сума договору на момент його укладення складає 36 017 990,60 грн. +/- 5 %, в тому числі ПДВ – 4 423 62,00 грн. +/- 5 %.
Постачальник зобов`язаний забезпечити навантаження товару в надані Покупцем транспортні засоби на умовах FCA – “франко-перевізник”: склад Постачальника, що розташований за адресою: с. Мирне, Гуляйпільський р-н, Запорізька обл., згідно правил Інкотермс в редакції 2020 року (ICC Publication: 723UK) з урахуванням особливостей передбачених в цьому Договорі. Постачальник зобов`язаний письмово повідомити Покупця про готовність товару до навантаження та при навантаженні товару забезпечити норму навантаження товару в 100 тонн на добу (за винятком дня неділі та державних свят). Покупець зобов`язаний надати транспортні засоби під навантаження товару, а Постачальник зобов`язаний забезпечити навантаження товару. (п, п. 4-1-4.3 Договору)
Згідно з п. 4.4 Договору поставки, строк поставки загальної кількості товару вказаного в пункті 3.1. Договору – до 25.02.2022 включно. Поставка товару проводиться частинами (партіями), термін передачі та обсяг яких Сторони погоджують у ході виконання Договору. Партією товару вважається кількість товару, навантажена Постачальником протягом однієї доби. 
Відповідно до п. 4.6 Договору поставки, право власності на товар та всі ризики, пов`язані з цим, переходять від однієї сторони до іншої з моменту навантаження товару в транспортні засоби на складі Постачальника, на виконання чого сторони укладають акт прийому-передачі, в яком зазначається номер транспортного засобу, в який навантажено товар, та номер товарно-транспортної накладної, за якою навантажено товар.
Датою поставки товару вважається дата навантаження товару в транспортні засоби, яка повинна відповідати даті, вказаній в видаткових накладних на товар. (п. 4.7 Договору поставки).
В п. 4.8 Договору поставки передбачено, що протягом 2-х календарних днів з дати поставки товару Постачальник зобов`язаний надати Покупцю підписані оригінали наступних документів: видаткову накладну; акт прийому-передачі товару; рахунок на оплату. 
За умовами п. 5.2 Договору поставки, оплата товару за цим Договором проводиться в наступному порядку:
• попередня оплата 100 % загальної вартості Товару в розмірі 36 017 990,6 грн. – протягом трьох банківських днів з дати отримання оригіналу цього Договору, рахунку на оплату та сканкопій документів, вказаних в пункті 6.2. Договору поставки, з урахуванням пункту 6.5. Договору;
• остаточна оплата загальної вартості товару – протягом трьох банківських днів з дати поставки загальної кількості товару, але в будь-якому разі не раніше отримання документів вказаних в пункті 4.8. Договору.
Пунктом 5.3 Договору визначено, що Покупець має право здійснити часткову попередню оплату товару на власний розсуд. В цьому випадку Постачальник зобов`язаний постави Покупцю товар на суму фактично отриманої попередньої оплати та не може відмовитися від поставки товару, посилаючись на невиконання зустрічного зобов`язання.
Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця. (п. 5.4 Договору поставки).
За умовами п. 10.1 цей Договір поставки набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін на папері або із застосування електронного підпису відповідно до законодавства у сферах електронних довірчих послуг та електронної ідентифікації і діє 1 (один) календарний рік з дати набрання ним чинності.
На виконання умов Договору, платіжними інструкціями № 012010 та № 012037 від 28.01.2022, № 020036 та № 020063 від 01.02.2022 і № 020098 від 02.02.2022 ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» здійснено перерахування на користь ТОВ «НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» грошові кошти в сумі 36 017 990,60 грн. з призначенням платежу: “За соняшник згідно договору № 60610 від 28.01.2022”. 
Таким чином, ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» на користь ТОВ «НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» внесено суму попередньої оплати за товар в розмірі 100 % від загальної вартості товару, згідно Договору поставки № 60610 від 28.10.2022. 
З урахуванням умов Договору поставки, ТОВ «НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» повинен був у строк до 25.02.2022 здійснити поставку товару ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД».
В обумовлені Договором поставки строки, оплачений товар поставлений не був.
30.09.2022 позивачем направлено відповідачу 1 лист за вих. № 633, в якому позивач зазначив, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території Запорізької області, зокрема тієї, на якій розташоване місце поставки товару, визначене в Договорі, ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» втратило інтерес до виконання зобов`язання з поставки і просить повернути суму попередньої оплати, на яку не був поставлений товар, протягом 7 днів з моменту отримання цієї вимоги.
29.01.2023 позивачем направлено відповідачу 1 лист за вих. № 41/5, в якому позивач зазначив, що строк дії Договору поставки № 60610 від 28.01.2022 відповідно до умов його п. 10.1 закінчився 29.01.2023. Враховуючи зазначене, позивач вимагав повернення грошових коштів в сумі 36 017 990,60 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.
Аналогічні за змістом вимоги позивача до відповідача 1 містив лист від 15.11.2023 №685.
23.11.2023 позивач звернувся до відповідача 1 з листом вих. № б/н, в якому також зазначив, що строк дії Договору поставки № 60610 від 28.01.2022 відповідно до умов його п. 10.1 закінчився 29.01.2023. Проте, оскільки сторонами не досягнута згода щодо внесення змін до Договору у зв`язку із істотною зміною обставин, позивачем запропоновано відповідачу 1 для підписання Угоду від 22.11.2023 до Договору поставки № 60610 від 28.01.2022, якою передбачалося, що сторони дійшли згоди припинити (розірвати) Договір; Постачальник має повернути Покупцю отримані грошові кошти в сумі 36 017 990,60 грн. частинами у строки: не пізніше 15.12.2023 - 40 % зобов`язання; не пізніше 15.12.2024 - 60 % зобов`язання.
Також судом встановлено, що в травні та червні 2022 року відповідач 1 уклав низку договорів тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги.
01 травня 2022 року ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” (відповідач 1, Позикодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА МАТВІЇВКА» (відповідач 2) уклали договір тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 на суму 30 000 000,00 грн. 
За умовами п. 1.1 Договору, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі, установленому Договором, а Позичальник зобов`язується, повернути їх Позикодавцю. 
Строк повернення суми позики становить - до 30 грудня 2026року (п. 4.1 Договору).
Відповідно до п. 7.1 Договору, договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором.
01.05.2022 ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” (відповідач 1, Позикодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» (відповідач 3, позичальник) уклали договір тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 на суму 30 000 000,00 грн.
За умовами п. 1.1 Договору, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі, установленому Договором, а Позичальник зобов`язується, повернути їх Позикодавцю. 
Строк повернення суми позики становить - до 30 грудня 2026року (п. 4.1 Договору).
Відповідно до п. 7.1 Договору, договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором.
01.06.2022 ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” (відповідач 1, Позикодавець) та Сільськогосподарський виробничий кооператив «МИР» (відповідач 4, позичальник) уклали договір тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 на суму 10 000 000,00 грн. 
Згідно з п. 1.1 Договору, в порядку та умовах, визначених цим Договором Позикодавець надає Позичальнику в користування поворотну фінансову допомогу(далі-позика), а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк. Договір не пере6дбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсації у вигляді плати за користування позикою. 
Строк повернення позики становить – до 30 грудня 2026 року.(п. 4.1 Договору).
Відповідно до п. 6.1 Договір вважається укладений і набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та фактичного надання позики Позичальнику.
01.06.2022 ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” (відповідач 1, Позикодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІР» (відповідач 5, позичальник) уклали договір тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги №1 на суму 10 000 000,00 грн.
Згідно з п. 1.1 Договору, в порядку та умовах, визначених цим Договором Позикодавець надає Позичальнику в користування поворотну фінансову допомогу(далі-позика), а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк. Договір не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсації у вигляді плати за користування позикою. 
Строк повернення позики становить – до 30 грудня 2026 року.(п. 4.1 Договору).
Відповідно до п. 6.1 Договір вважається укладений і набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та фактичного надання позики Позичальнику.
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №30473020 станом на 05.04.2023 року, ОСОБА_2 є одним з засновників Відповідачів – ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «ПЛАВЕРС, ЛТД КО», СВК «МИР», ТОВ «ПРОСТІР», ТОВ «АГРОФІРМА МАТВІЇВКА» ТОВ «ІНТЕР» з прямим вирішальним впливом.
Позивач, посилаючись на вказаний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стверджує, що Відповідачі на момент укладання зазначених вище договорів перебували під спільним контролем ОСОБА_2 .
Відповідно до виписки з рахунку ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» № НОМЕР_1 в АБ «УКРГАЗБАНК» відповідач 1 видав позики на загальну суму 13 477 800 гривень, в тому числі: 1 005 800,00 гривень - СВК «МИР» за договором №1 вiд 01.06.2022 року; 1 005 000,00 гривень - ТОВ «АГРОФІРМА МАТВІЇВКА» за договором №1 вiд 01.05.2022 року; 1 006 200 гривень – ТОВ «ІНТЕР» за договором №1 вiд 01.05.2022 року; 1 005 000 гривень – ТОВ «ПРОСТІР» за договором №1 вiд 01.06.2022 року.
В зв`язку з неповерненням коштів передплати за Договором поставки, позивач 14.12.2023 звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «ПЛАВЕРС, ЛТД КО», м. Запоріжжя про розірвання договору поставки № 60610 від 28.01.2022 та стягнення 36 017 990,60 грн попередньої оплати за непоставлений товар за договором поставки № 60610 від 28.01.2022.
Рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/3682/23 від 18 березня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” до ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО”. Стягнуто з ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” на користь ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” 36 017 990 (тридцять шість мільйонів сімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 60 коп. попередньої оплати за непоставлений товар, витрати на сплату судового збору в розмірі 432 215 (чотириста тридцять дві тисячі двісті п`ятнадцять) грн 89 коп. В задоволені позову в частині позовних вимог про розірвання договору поставки № 60610 від 28.01.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” та Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО”, відмовлено. 
На виконання рішення у справі № 908/3682/23 судом видано відповідні накази, які пред`явлені на примусове стягнення позивачем. 
На підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23 в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню ВП 74944495, відкритому на підставі наказу Господарського суду Запорізької області № 908/3682/23 від 03.05.2024, про стягнення з ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО” на користь ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” 36 017 990,60 грн попередньої оплати за непоставлений товар та витрат на сплату судового збору в розмірі 432 215,98 грн, звернуто стягнення на грошові кошти у розмірі 1 005 800, 00 грн 00 коп., які належать Сільськогосподарському виробничому кооперативу “МИР”, на грошові кошти у розмірі 1 005 200 ,00 грн, які належать ТОВ “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, на грошові кошти у розмірі 1 006 400 грн 00 коп., які належать ТОВ “ІНТЕР”, на грошові кошти у розмірі 1005400 грн. 00 коп., які належать ТОВ “ПРОСТІР”, що мають заборгованість перед ТОВ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО “ПЛАВЕРС, ЛТД КО”. 
На виконання ухвали суду від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23 на користь ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» приватним виконавцем Сколибог О.С. перераховано 962243,25 грн - відповідно до платіжної інструкції №1835 від 16.10.2024, 866260,73 грн - відповідно до платіжної інструкції № 1887 від 22.10.2024, 280,48 грн - на підставі платіжної інструкції № 2291 від 05.12.2024, 913146,64 грн - на підставі платіжної інструкції №2385.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.03.2025 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23 скасовано повністю та ухвалено нове судове рішення у справі № 908/3682/23, яким відмовлено в задоволенні заяви ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, які мають заборгованість перед боржником (в порядку ст. 336 ГПК України). 
Апеляційним судом було встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів або підтверджень факту заборгованості, визначеної судовим рішенням, яке набрало законної сили, чи того, що особа має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд скасував ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 в частині звернення стягнення на грошові кошти, оскільки строк повернення позик ще не настав, і суд першої інстанції неправомірно прийняв таке рішення.
Задовольняючи апеляційну скаргу ТОВ «Інтер», СВК «Мир», ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» та ТОВ «Простір» у справі № 908/3682/23, Центральний апеляційний господарський суд встановив, що суд першої інстанції неправомірно звернув стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам. 
Відповідно до постанови Центрального апеляційного господарського суду від 06.03.2025 у справі № 908/3682/23, зазначено, що суд не врахував, що строк повернення позики за договорами тимчасової безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, укладеними між третіми особами 1-4 та боржником у даній справі, визначено до 30.12.2026 (п. 4.1. Договорів), що є істотним чинником, адже вимога про повернення коштів до вказаного строку є передчасною. Вказане на думку колегії суддів свідчить про те, що суд не мав підстав для звернення стягнення на кошти, оскільки строк виконання зобов`язання ще не настав. Оскільки договори про тимчасову безвідсоткову поворотну фінансову допомогу не визнані недійсними, суд не мав підстав для звернення стягнення на грошові кошти вказаних третіх осіб. Судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що сторони правочинів виконують умови договору відповідно до термінів, визначених ними. Відтак, звернення стягнення на кошти до настання строку виконання зобов`язань є неправомірним, а ухвала Господарського суду Запорізької області не відповідає вимогам закону.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.11.2025 у справі № 908/3682/23задоволено частково  заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР”, Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР”, Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР” про поворот виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23 в порядку ч. 7 ст. 333 ГПК України, ухвалено здійснити поворот виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23. В поворот виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР” грошові кошти в сумі 914 000 грн 00 коп.; на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, грошові кошти в сумі 749 грн 30 коп.; на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР” грошові кошти в сумі 914 909 грн 07 коп.; на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР” грошові кошти в сумі 912 272 грн 73 коп. В іншій частині в задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР”, Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА”, Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР”, Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР” про поворот виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23 в порядку ч. 7 ст. 333 ГПК України відмовлено. На виконання ухвали суду від 05.11.2025 у справі № 908/3682/23 видано відповідні накази.
Ухвала суду від 05.11.2025 оскаржена в апеляційному порядку.
ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» звернулось до суду про визнання на підставі ст. 328 ГПК України такими, що не підлягають виконанню повністю, наказів про примусове виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 05.11.2025 у справі № 908/3682/23 про стягнення грошових коштів з ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» на користь ТОВ «ПРОСТІР», ТОВ «АГРОФІРМА МАТВІЇВКА», ТОВ «ІНТЕР», СВК «МИР» у справі №908/3682/23.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.12.2025 визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі документи - накази Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025 у справі № 908/3682/21, за якими в поворот виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/3682/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОСТІР” грошові кошти в сумі 914 000 (дев`ятсот чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА” грошові кошти в сумі 749 (сімсот сорок дев`ять) грн. 30 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР”, грошові кошти в сумі 914 909 (дев`ятсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 07 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР” грошові кошти в сумі 912 272 (дев`ятсот дванадцять тисяч двісті сімдесят дві) грн. 73 коп.
Також ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.12.2025 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - наказ Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025 у справі № 908/3682/21 про стягнення з ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь ТОВ “ПРОСТІР” 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - наказ Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025 у справі № 908/3682/21 про стягнення з ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь ТОВ “АГРОФІРМА МАТВІЇВКА” 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - наказ Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025 у справі № 908/3682/21 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь ТОВ “ІНТЕР” суму 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу таким. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - наказ Господарського суду Запорізької області від 09.12.2025 у справі № 908/3682/21 про  стягнення з ТОВ “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу “МИР” 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач вказує, що його законний інтерес у справі про визнання недійсними договорів тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги та поверненні відповідачу 1 грошових коштів, які він сплатив за оспорюваними договорами полягає у забезпеченні можливості реалізувати своє право на стягнення цих коштів з Відповідача 1.
Позивач вважає, що вчинені відповідачами правочини, укладені з метою уникнути відповідальності за невиконання умов договору поставки, вчинені без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цими правочинами, а відтак, є фіктивними. 
Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного. 
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких вказані правочини і договори, визначено статтею 11 Цивільного кодексу України.
Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 статті 202 ЦК України).
Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі №6-301цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Заявленим позовом ТОВ «ОПТИМУСАГРО ТРЕЙД» просить визнати недійсними укладені ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» договори безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, які за своєю суттю є договорами позики, з підстав укладення правочинів без наміру створення правових насідків, які обумовлені ними та як таких, що вчинені на шкоду іншій особі та направлені на уникнення виконання зобов`язань на користь позивача.
Наведені правочини позивач вважає фіктивними (ст. 234 ЦК України) та такими, що мають ознаки фраудаторних.
За приписами ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання договору недійсним без застосування будь-яких наслідків. 
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (такі правові висновки сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19)).
При кваліфікації оспорюваного правочину як фіктивного необхідно встановити факт його вчинення для годиться (про людське око) обома сторонами, позаяк якщо одна зі сторін діяла лише для годиться, а інша намагалася досягти правового результату - такий правочин не можна визнати фіктивним.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Слід зазначити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. 
Принцип недопустимості зловживання правом нерозривно пов`язаний із інститутом фраудаторних правочинів, які детально досліджував Верховний суд у Постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц.
Фраудаторність правочину та, відповідно, зловживання правом в актуальній судовій практиці пов`язується насамперед з бажанням боржника уникнути стягнення заборгованості, задля чого він, укладаючи договір, діє недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб.
У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зазначено, що «фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. 
При цьому, як було роз`яснено Верховним Судом у Постанові від 29 серпня 2023 року по справі №910/5958/20, якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. 
Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 року у справі №761/45721/16-ц. 
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Позивач зазначає, що ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» з метою уникнення виконання грошових зобов`язань за договором поставки укладено низку фіктивних договорів безвідсоткової фінансової допомоги, що призвело до зменшення його грошових коштів щонайменше на суму 4 022 000,00 грн, що також характеризує оспорювані договори як фіктивні, вчинені для вигляду, без реального наміру створити правові наслідки.
Позивач вважає, що з моменту настання строку поставки, беручи до уваги, що товар за Договором № 60610 від 28.01.2022 в обумовлені строки не був поставлений, починаючи з 25.02.2022 ТОВ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» мав прострочене зобов`язання перед ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙ» на суму 36 017 990,60 грн.
Суд не погоджується з доводами позивача, та зазначає, що відповідно до умов Договору поставки у відповідача 1 виникло зобов`язання поставити позивачу товар в обумовлені строки.
Також суд зазначає, що оцінку правовідносинам позивача та відповідача 1 під час виконання договору поставки надано Господарським судом Запорізької області під час вирішення справи № 908/3682/23.
Згідно з ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Із змісту зазначеної норми права, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі №5011-42/13539-2012/3-30гс13.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
Як зазначає позивач та встановлено судом у справі № 908/3682/23, 30.09.2022 позивачем направлено відповідачу 1 лист за вих. № 633, в якому позивач зазначив, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території Запорізької області, зокрема тієї, на якій розташоване місце поставки товару, визначене в Договорі, ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» втратило інтерес до виконання зобов`язання з поставки і просить повернути суму попередньої оплати, на яку не був поставлений товар, протягом 7 днів з моменту отримання цієї вимоги.
29.01.2023 позивачем направлено відповідачу 1 лист за вих. № 41/5, в якому позивач зазначив, що строк дії Договору поставки № 60610 від 28.01.2022 відповідно до умов його п. 10.1 закінчився 29.01.2023. Враховуючи зазначене, позивач вимагав повернення грошових коштів в сумі 36 017 990,60 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.
Аналогічні за змістом вимоги позивача до відповідача 1 містив лист від 15.11.2023 №685.
23.11.2023 позивач звернувся до відповідача 1 з листом вих. № б/н, в якому також зазначив, що строк дії Договору поставки № 60610 від 28.01.2022 відповідно до умов його п. 10.1 закінчився 29.01.2023. Проте, оскільки сторонами не досягнута згода щодо внесення змін до Договору у зв`язку із істотною зміною обставин, позивачем запропоновано відповідачу 1 для підписання Угоду від 22.1.2023 до Договору поставки № 60610 від 28.01.2022, якою передбачалося, що сторони дійшли згоди припинити (розірвати) Договір; Постачальник має повернути Покупцю отримані грошові кошти в сумі 36 017 990,60 грн. частинами у строки: не пізніше 15.12.2023 - 40 % зобов`язання; не пізніше 15.12.2024 - 60 % зобов`язання.
Як зазначено судом в рішенні суду від 18.03.2024 у справі № 908/3682/23 «За таких обставин, оскільки обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» з повернення суми попередньої оплати у розмірі 36 017 990,60 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення суми попередньої оплати в розмірі 36 017 990,60 грн є такою, що ґрунтується на законі, заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.».
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини виникнення грошового зобов`язання у відповідача 1 перед позивачем не підлягають доказуванню в цій справі. (Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.).
В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. 
У постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду визнав за необхідне розмежовувати кваліфікацію фіктивних та фраудаторних правочинів, зазначивши таке.
Фіктивний правочин, на відміну від фраудаторного, виключає наявність наміру створити юридичні наслідки в момент його вчинення, що, в свою чергу, унеможливлює виникнення будь-яких майнових наслідків, оскільки такий правочин їх не породжує. Оскільки на підставі фіктивного правочину відсутня можливість передачі майна, restitutio in integrum виключається юридичною конструкцією фіктивного правочину. Якщо ж буде встановлено, що така передача de facto відбулася, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний, і тому норма статті 234 ЦК України не підлягає застосуванню, адже фіктивний правочин de jure не породжує будь-яких правових наслідків. У свою чергу, правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (частинатретя статті 234 ЦК України).
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони не бажають настання правових наслідків, обумовлених договором; усі сторони договору поінформовані про його фіктивність; письмовим текстом договору створюється лише видимість правовідносин між сторонами; мета вчинення фіктивного правочину не має значення.
Крім того, за висновками Верховного Суду, якщо хоча б одна зі сторін оспорюваного договору намагалася досягти правового результату, то цей правочин не може визнаватися фіктивним. Зокрема, як зазначено в постанові від 03.09.2019 у справі № 904/4567/18, Верховний Суд у застосуванні приписів статі 234 ЦК України у подібних правовідносинах виходив, зокрема, з того, що в разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний.
Практичне правозастосування виходить з того, що «фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша – намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним» (постанова Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18).
Як вже назначалось вище, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
З огляду на встановлені судом обставини, здійснення перерахувань грошових коштів відповідачам 2,3,4,5 за договорами про надання тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги, встановленого строку повернення коштів (до 31.12.2026), відсутні підстави вважати що сторони правочинів уклали їх без наміру створити правові наслідки.
Так позивачем не доведено та судом під час розгляду справи не встановлено факту введення в оману іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочинів або дійсних намірів учасників; свідомого наміру невиконання зобов`язань за договорами; приховування справжніх намірів учасників правочину. Виписками Банку про рух коштів підтверджено перерахування грошових сум на рахунки відповідачів 2,3,4,5.
Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом).
Фраудаторні угоди – це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
Важливим аспектом при визначення чи є оспорюваний договір фраудаторним є момент його укладання.
Матеріалами справи встановлено, що ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» було укладено договори тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги з відповідачами 2-5 01.05.2022 та 01.06.2022, проте як позивач звернувся до відповідача 1 з вимогою повернути кошти за непоставлений товар 30.09.2022, тобто зазначені договори були укладені раніше, ніж позивач набув право вимоги грошових коштів за непоставлений товар.
За правочинами про надання фінансової допомоги майно, яке відповідач 1 мав поставити позивачу не вибувало з власності відповідача 1 на користь відповідачів 2-5, предметом договору були грошові кошти. 
Суд також зазначає, що рішення суду у справі № 908/3682/23 за позовом ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» до ТОВ НВТ «ПЛАВЕРС, ЛТД КО» про стягнення заборгованості за договором поставки, яке ухвалено 18.03.2024, набрало чинності та сторонами не оскаржено.
Таким чином, на момент укладання відповідачем 1 договорів тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги, а саме 01.05.2022 та 01.06.2022 у відповідача 1 був обов`язок поставити оплачений товар та не виникло грошових зобов`язань перед позивачем, оскільки такої вимоги як повернення попередньої оплати за договором поставки не існувало до 30.09.2022.
Позивач дійшов хибного висновку, що з метою уникнення виконання зобов`язань за договором поставки або виконання судового рішення про стягнення боргу відповідачем укладено договори про тимчасову безвідсоткову фінансову допомогу, оскільки на час укладення правочинів у відповідача 1 не існувало зобов`язань перед позивачем окрім зобов`язання поставити товар.
Слід зазначити, що фраудаторний правочин – правочин укладений боржником для уникнення від виконання зобов`язань перед кредитором. Фіктивний – вчинений без наміру створити правові наслідки. 
Фраудаторність правочину та, відповідно, зловживання правом в актуальній судовій практиці пов`язується насамперед з бажанням боржника уникнути стягнення заборгованості, задля чого він, укладаючи договір, діє недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб.
Судом також враховано, що за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
Позивачем належними та допустимими доказами не доведено вчинення відповідачами договорів без наміру створення правових наслідків, а також на шкоду кредитору. 
Також, при ухваленні рішення судом враховано, що позивач не надав доказів того, що після укладення оспорюваних правочинів відповідач 1 став неплатоспроможним. 
Таким чином, оспорювані правочини про надання тимчасової безвідсоткової фінансової допомоги, укладені відповідачами, не мають ознак фраудаторності, оскільки укладені до виникнення у позивача грошових вимог до відповідача 1, та відповідно до виникнення у відповідача 1 зобов`язання сплатити позивачу кошти за невиконання договору поставки. 
Щодо аргументів позивача про наявність підстав для визнання договорів недійсними через укладення їх особами, які на момент укладення перебували під спільним контролем ОСОБА_3 , суд зазначає.
Судом встановлено, що в обґрунтування наведеного твердження позивач посилається на з витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №30473020 станом на 05.04.2023.
При цьому даних з Реєстру, актуальних на час укладання договорів - на 01.05.202 та на 01.06.2022 позивачем суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частинами 1, 3, 5 ст. 180 ГК України (в редакція, чинній час нас виникнення спірних правовідносин) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд встановив, що відсутні підстави вважати оспорювані договори як фіктивними так і такими, що містять ознаки фраудаторності. 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів 2,3,4,5 на користь відповідача 1 грошових коштів, що були предметом за оспорюваними договорами та становлять суми безвідсоткової фінансової допомоги, суд зазначає наступне.
Правові наслідки недійсності правочину визначені статтею 216 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Враховуючи відсутність підстав для визнання договорів недійсними відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності правочинів, тому у задоволенні вимог про стягнення судом відмовляються. 
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю.
Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на позивача.
Щодо клопотання позивача про повернення судового збору суд зазначає наступне.
Як зазначене вище за текстом, позивач 12.11.2025 звернувся до суду з заявою про зміну (доповнення) предмету позову, за подання якою сплатив судовий збір в розмірі 9689,6 грн платіжними інструкціями №ОАТ-110546 від 11.11.2025 на суму 2422,40 грн, №ОАТ-110549 від 11.11.2025 на суму 2422,40 грн, №ОАТ-110547 від 11.11.2025 на суму 2422,40 грн, №ОАТ-110548 від 11.11.2025 на суму 2422,40 грн.
Ухвалою суду від 15.12.2025 у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “ОРТІМУСАГРО ТРЕЙД” про зміну (доповнення) предмету позову (вх. № 22884/08-08/25 від 12.11.2025) відмовлено та повернуто її без розгляду.
Статтею 7 Закону України “Про судовий збір” врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.
Пунктом 2 частини 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
Враховуючи викладене, суд повертає позивачу судовий збір в розмірі 9689,6 грн.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1.У позові відмовити повністю.
2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД” (ідентифікаційний код 41161689, пр. Богдана Хмельницького, буд. 122, корпус Е-5, кім.11, м.Дніпро, 49033) судовий збір в розмірі 9689,60 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 60 коп.)

У зв`язку з постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці, рішення складено та підписано 17.03.2026.

Суддя І.В. Давиденко 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.