СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, E-mail: inbox@adm.su.court.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2026 року Справа № 480/7966/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7966/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив:
- визнати протиправними та скасувати Накази командира військової частини НОМЕР_2 № 974 від 15.10.2022 року «Про підсумки службового розслідування за фактом неприбуття до розташування військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 »; № 978 від 16.10.2022 р. «Про підсумки службового розслідування за фактом неприбуття до розташування військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати Накази командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 267 від 19.09.2022 року, № 271 від 23.09.2022 року;
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 349 від 09.12.2023 року;
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 179-РС від 01.12.2023 року (щодо увільнення солдата ОСОБА_1 від займаної посади та призупинення військової служби).
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 поновити виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 02.09.2022 року по 17.09.2022 року та з 23.09.2022 року по день винесення Рішення суду.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 поновити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення з 01 грудня 2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить службу в Збройних Силах України, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони та стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій області.
З 06.08.2022 року по 17.08.2022 року проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні КНП «Шосткинська ЦРЛ». За результатом проходження військово-лікарської комісії (В/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ) відповідно до Довідки ВЛК № 1247 від 01.09.2022 року, визнаний обмежено придатний до військової служби на підставі ст.75-б графи II Розкладу хвороб та рекомендовано проходження МСЕК за місцем проживання.
З 12.10.2022 року по 17.10.2022 року проходив стаціонарне лікування в психіатричному відділенні КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» м.Суми. 06.12.2022 року рішенням Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України вирішено направити солдата ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКІ» на контрольний медичний огляд ВЛК за встановленим порядком, але направлення військовою частиною НОМЕР_2 не було надано.
З відзиву відповідача на позовну заяву по справі №480/11901/23 позивач дізнався, що вважається таким, що самовільно залишив військову частину та позбавлений всіх видів забезпечення.
Позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_2 отримала інформацію про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань) щодо ОСОБА_1 лише після 01.11.2023 року, а припинила виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 вже з 02 вересня 2022 року.
Позивач вважає, що для звинувачення у СЗЧ чи дезертирстві має бути доведене в судовому органі умисне бажання покинути військову службу. При цьому ОСОБА_1 не мав прямого умислу в самовільному залишенні військової частини, оскільки перебував після отримання двох бойових поранень на довготривалому безперервному лікуванні та письмово повідомляв командира В/ч НОМЕР_2 про своє місцеперебування з долученням необхідних медичних документів.
При цьому, позивач навіть не знав, що відносно нього проводиться службове розслідування за фактом СЗЧ, оскільки постійно в телефонному режимі підтримував зв`язок зі своїм безпосереднім командиром та окрім цього особисто офіційно надсилав рапорти на командира в/ч НОМЕР_2 та чекав на направлення на проходження ВЛК та МСЕК (за висновками ЦВЛК) .
Також позивач зазначає, що постановою від 07 березня 2025 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 ККУ.
Судом поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито провадження у справі №480/7966/24 та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, витребувано у відповідача додаткові докази. 
Ухвалою суду від 08.11.2024 задоволено клопотання представника відповідача, поновлено відповідачу процесуальний строк, встановлений ухвалою від 13.09.2024 для подання відзиву на позов.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що в період з 26.08.2022 по 01.09.2022 солдат ОСОБА_1 проходив лікування у військовій частині НОМЕР_3 , однак, після завершення лікування вчасно не прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 , документів, що підтверджували законність його відсутності не надав, про своє місце перебування безпосереднього та прямих командирів не повідомляв, місце його знаходження було невідомо.
18.09.2022 солдат позивач повернувся до розташування військової частини НОМЕР_2 , однак будь-яких документів, що підтверджували б законність відсутності його за місцем служби з 02.09.2022 по 17.09.2022 не надав, причини відсутності не пояснив.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.09.2022 №267 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що з 02.09.2022 по 17.09.2022 незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_2 . Не виплачувати грошове забезпечення за період з 02.09.2022 по 17.09.2022.
Вказані обставини були встановлені в результаті проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 №867.
Таким чином, в п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2022№ 974, виданого за підсумками службового розслідування (наказ №867 від 19.09.2022) зазначено, що за самоусунення від виконання службових обов`язків, через не з`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, визначених статтями 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби порушення вимог статей 12, 14, 16, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Позивачу накладене дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «сувора догана».
Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за даним фактом та копії службового розслідування було направлено до правоохоронних органів та 01.11.2023 інформація щодо можливого вчинення Позивачем кримінального правопорушення, яке має попередню правову кваліфікацію відповідно до ч. 5 ст.407 КК України, була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42023252220000064.
Крім цього, 20.09.2022 Позивач вибув з військової частини НОМЕР_2 , для отримання консультації до КНП «Міська лікарня №6» Запорізької міської ради. Однак, позивач до військової частини НОМЕР_2 не повернувся, документів про проходження лікування або будь-яких інших документів, що підтверджують законність його відсутності на службі не надав, на телефонні дзвінки не відповідав, про місце свого перебування безпосереднього та прямих командирів не повідомляв, місце перебування не відомо.
У зв`язку з цим, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.09.2022. №271 солдат ОСОБА_1 , вважається таким, що з 23.09.2022 незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_2 . Зняти з всіх видів забезпечення з 23.09.2022.
Вказані обставини були встановлені в результаті проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2022 №875.
Таким чином, в п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.10.2022№ 975, виданого за підсумками службового розслідування (наказ №875 від 23.09.2022) зазначено, що за самоусунення від виконання службових обов`язків, через не з`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, визначених статтями 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби порушення вимог статей 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Позивачу накладене дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «сувора догана».
У зв`язку із внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42023252220000064 було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.12.2023 №349, за яким солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , який самовільно залишив військову частину 23 вересня 2023 року, увільнено від займаної посади та якому призупинено військову службу про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 грудня 2023 року №179-РС, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 01 грудня 2023 року.
Відповідач зазначає, що до теперішнього часу позивач до місця служби не повернувся, вважається таким, що незаконно перебуває за межам військової частини НОМЕР_2 .
Відповідач зазначає, що до позовної заяви долучені копії рапортів ОСОБА_1 в період з 02.09.2022 по 09.09.2022, де останній посилаючись на постанову військово-лікарської комісії №1247 від 01.09.2022 просить направити його для проходження медико-соціальної експертної комісії, надати відпустку за станом здоров`я, видати направлення на стаціонарне лікування.
Відповідач наголошує, чинним законодавством України не передбачена процедура направлення на лікування тощо, військовослужбовців, які відсутні у військовій частині без законних на те підстав і вважаються такими, що самовільно залишили військову частину. У командира військової частини НОМЕР_2 були відсутні передумови та підстави направити Позивача у зв`язку з його не поверненням у частину після консультації.
Правомірність дій командування військової частини НОМЕР_2 підтверджено в ході розгляду справи № 480/11901/23, підстав вважати, що дії Позивача спростовують незаконне перебування останнього за межами військової частини - немає.
Відповідач зазначає, що Позивач не був ознайомлений з наказом на призначення службового розслідування від 19.09.2022 №867 та не опитаний під час проведення розслідувань, оскільки після призначення даного службового розслідування, останній вже на наступний день, 20.09.2022 вибув з військової частини на консультацію до медичного закладу, та на час їх завершення, незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_2 , його місце знаходження було невідоме, що унеможливлювало вчинення даних дій.
Також, представник відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що 23.09.2022 керівництво військової частини НОМЕР_2 відмовилось особисто отримувати його рапорт не відповідає дійсності, оскільки з наданих документів ОСОБА_1 вже з 22.09.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі м. Києві і не міг особисто подавати рапорт командуванню, яке на той час знаходилось в Волноваському районі Донецької області.
Крім цього відповідач звертає увагу суду на те, що позивач з 23.09.2022 по дату звернення з позовною заявою, тільки в період з 12.10.2022 по 17.10.2022 проходив стаціонарне лікування. Інші медичні документи, надані Позивачем, що консультаційні висновки різних спеціалістів та довідка про начебто перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в медичному центрі ТОВ «Імпульс+» з 22.09.2022 по теперішній час (вих. №55 від 23.09.2022), що викликає сумнів в її достовірності, не є підставами, що підтверджує законність перебування Позивача за межам військової частини.
Відтак відповідач вважає, що оскаржувані позивачем накази відповідають вимогам закону, прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому підстави для їх скасування відсутні,.
Відповідач також зазначає, що позивачу за період з 01.09.2022 по 22.09.2022 виплачене грошове забезпечення в повному обсязі (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років). Однак, з огляду на те, що в результаті проведених службових розслідувань, призначених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 №867 та від 23.09.2022 № 875 було встановлено, що позивач 02.09.2022 та 21.09.2022 не з`явився на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, незаконно перебував і перебуває за межами військової частини та місця служби понад 10 діб, в діях останнього вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, премія за вересень 2022 року та додаткова винагорода за вересень 2022 року позивачу, не була виплачена.
Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується та наполягає на позовних вимогах.
Представник відповідача своїм правом щодо надання заперечень на відповідь на відзив не скористався.
Ухвалою суду від 02.09.2025 заяву представника Військової частини НОМЕР_1 про заміну сторони відповідача – задоволено, допущено заміну відповідача - Військову частину НОМЕР_2 у справі - № 480/7966/24 на його правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 .
Ухвалами суду від 17.12.2025 та від 04.02.2026 витребувано у відповідача додаткові докази.
Ухвалою суду від 10.02.2026 було відмовлено у клопотанні представника відповідача про зупинення провадження у справі.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач, ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі (а.с. 121, т.1).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 №267 солдата ОСОБА_1 , бойового медика 3 взводу механізованої роти вважати таким, що з 02.09.2022 по 17.09.2022 незаконно перебував за межами військової частини, не виплачувати грошове забезпечення з 02.09.2022 по 17.09.2022 (а.с. 125, т.1).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 №867 було призначено службове розслідування за фактом несвоєчасного прибуття до розташування військової частини НОМЕР_2 19.09.2022 бойового медика 3 взводу механізованої роти солдата ОСОБА_1 (а.с. 113, т.1). 
За наслідками проведеного службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ від 15.10.2022 №974, яким за самоусунення від виконання службових обов`язків, через нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, визначених ст.11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби, порушення вимог ст.12, 14, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення передбачене п. «в» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «сувора догана», вирішено направити повідомлення про вчинення кримінального правопорушення , копію акту та матеріалів службового розслідування для надання оцінки до Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері оборони Східного регіону (а.с. 128, т.1).
Також наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2022 №271 солдата ОСОБА_1 , бойового медика 3 взводу механізованої роти вважати таким, що з 23.09.2022 незаконно перебуває за межами військової частини, зняти з усіх видів забезпечення з 23.09.2022 (а.с. 126, т.1).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2022 №875 було призначено службове розслідування за фактом не прибуття до розташування військової частини НОМЕР_2 бойового медика 3 взводу механізованої роти солдата ОСОБА_1 (а.с. 136, т.1). 
За наслідками проведеного службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ від 16.10.2022 №978, яким за самоусунення від виконання службових обов`язків, через нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, визначених ст.11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби, порушення вимог ст.12, 14, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення передбачене п. «в» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «сувора догана», вирішено направити повідомлення про вчинення кримінального правопорушення , копію акту та матеріалів службового розслідування для надання оцінки до Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері оборони Південного регіону (а.с. 150, т.1).
В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.12.2023 №179-РС солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 01.11.2023, підстава витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.11.2023 №42023252220000064 (а.с. 51, т.2).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.12.2022 №349 солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , який самовільно залишив військову частину 23.09.2023, увільнено від займаної посади та якому призупинено військову службу про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.12.2023 №179-РС, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 01.12.2023 (а.с. 152, т.1).
Не погодившись із зазначеними наказами позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби ЗСУ єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до статті 127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.
Статтею 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що солдат зобов`язаний, зокрема: додержуватися військової дисципліни.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з частинами першою, другою, третьою, шостою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення. Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, сувора догана.
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (стаття 96 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (стаття 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділі V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарних стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків або порушення військової дисципліни. У разі проведення службового розслідування, зазначені обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого командир вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні військовослужбовця складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Адміністративний суд у силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 №267 солдата ОСОБА_1 , бойового медика 3 взводу механізованої роти вважати таким, що з 02.09.2022 по 17.09.2022 незаконно перебував за межами військової частини, не виплачувати грошове забезпечення з 02.09.2022 по 17.09.2022 (а.с. , т.1).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2022 №867 призначено службове розслідування за фактом невчасного прибуття до розташування військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 .
За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування, яким встановлено, що в період з 26.08.2022 по 01.09.2022 солдат ОСОБА_1 проходив лікування у військовій частині НОМЕР_3 (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №4044). Однак, після завершення лікування, 02.09.2022 солдат ОСОБА_1 не прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 , документів, що підтверджували законність його відсутності не надав, про своє місце перебування безпосереднього та прямих командирів не повідомляв, місце його знаходження невідомо.
18.09.2022 солдат ОСОБА_1 прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 , однак будь-яких документів, що підтверджували б законність відсутності його за місцем служби з 02.09.2022 по 17.09.2022 не надав, причини відсутності не пояснив, тобто, військовослужбовець перебував у даний період без законних на те підстав за межами військової частини НОМЕР_2 .
Вище вказані обставини підтверджуються рапортом молодшого лейтенанта ОСОБА_2 вх.№2995 від 19.09.2022 та письмовим поясненням молодшого лейтенанта ОСОБА_2 .
В акті службового розслідування також зазначено, що опитати солдата ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування не було можливості, оскільки військовослужбовець незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_2 (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2022 №271 (а.с. 105 – 112, т.1).
За наслідками проведеного службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ від 15.10.2022 №974, яким за самоусунення від виконання службових обов`язків, через нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, визначених ст.11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби, порушення вимог ст.12, 14, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення передбачене п. «в» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «сувора догана», вирішено направити повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, копію акту та матеріалів службового розслідування для надання оцінки до Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері оборони Східного регіону (а.с. 128, т.1).
В свою чергу п.15 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, зокрема, не виплачується: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Суд звертає увагу, що зазначена норма Порядку №260 передбачає невиплату грошового забезпечення за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше, незалежно від факту притягнення чи непритягнення такого військовослужбовця до дисциплінарної чи іншої відповідальності. 
З матеріалів справи суд вбачає, що доказів наявності у позивача поважних причин відсутності на службі з 02.09.2022 по 17.09.2022, матеріали справи не містять, що свідчить про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та невиплати грошового забезпечення.
При цьому, суд вважає безпідставним посилання представника позивача на подання позивачем рапортів про надання відпустки (а.с. 37, 41, т.1).
Так, Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Положення, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.180 Положення, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до п.8.1. розділу VІІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю (далі Інструкція в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно п. 8.11. розділу VІІІ Інструкції, про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.
Отже надання відпустки військовослужбовцю здійснюється шляхом видання наказу командиром військової частини по стройовій частині про вибуття військовослужбовця у відпустку, на підставі рапорту військовослужбовця.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів прийняття командиром військової частини наказу про надання позивачу відпустки. Також відсутні докази оскарження позивачем таких дій (бездіяльності) командира.
Щодо твердження позивача про те, що він неодноразово звертався до відповідача із рапортами про надання направлення для лікування та проходження МСЕК, суд враховує, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі № 480/11901/23, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову щодо визнання протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 , зобов`язання командира військової частини НОМЕР_2 надати направлення на проходження стаціонарного лікування ОСОБА_1 до психоневрологічного відділення (в межах Сумської області); зобов`язання командира військової частини НОМЕР_2 після проходження стаціонарного лікування надати направлення на проходження МСЕК відповідно висновкам військово-лікарської комісії (В/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ) (Довідка ВЛК №1247 від 01.09.2022).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_2 № 974 від 15.10.2022 року та № 267 від 19.09.2022 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Також з матеріалів справи суд вбачає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2022 №271 солдата ОСОБА_1 , бойового медика 3 взводу механізованої роти вважати таким, що з 23.09.2022 незаконно перебуває за межами військової частини, знято з усіх видів забезпечення з 23.09.2022 (а.с. 125, т.1).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2022 №875 призначено службове розслідування за фактом неприбуття до розташування військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 (а.с. 129, т.1).
За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування, яким встановлено, що 20.09.2022 бойовий медик взводу 3 механізованого взводу механізованої роти солдат ОСОБА_1 , згідно направлення від 20.09.2022 вих. № 184 вибув для отримання консультації до КНП «Міська лікарня №6» Запоріжської міської ради. Однак, солдат ОСОБА_1 , після вибуття з військової частини НОМЕР_2 , документів про проходження лікування або будь-яких інших документів, що підтверджують законність його відсутності на службі не надав, на телефонні дзвінки не відповідав, про місце свого перебування безпосереднього та прямих командирів не повідомляв, місце перебування останнього не відомо.
Станом на момент завершення службового розслідування солдат ОСОБА_1 до місця служби та військової частини не повернувся, документів, що підтверджують законність його відсутності на службі не надав, про місце свого надходження безпосереднього та прямих командирів не повідомляв, тобто військовослужбовець з 21.09.2022 незаконно перебуває за межами військової частини, без законних на те підстав.
Вищевказані обставини підтверджуються рапортом старшого лейтенанта ОСОБА_3 вх. №3023 від 23.09.2022, письмовим поясненням старшого лейтенанта ОСОБА_3 , письмовим поясненням старшого лейтенанта ОСОБА_4 , витягом з книги обліку хворих військової частини НОМЕР_2 , направлених на стаціонарне лікування (а.с. 129 – 135, т.1).
Разом з тим, з матеріалів справи суд вбачає, що відповідно до виписки стаціонарного хворого, позивач з 22.09.2022 по 27.09.2022 перебував на лікуванні в медичному центрі «Імпульс», що також підтверджується довідкою №55 від 23.09.2022 (а.с. 26, 29, т.1). 
Про перебування на лікування позивач повідомив відповідача рапортом, який був направлений рекомендованим поштовим відправленням (а.с. 43 та зворотній бік, т.1). 
Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1067, з 12.10.2022 по 17.10.2022 позивач перебував на лікуванні в КНП СОР «ОКСЛ» (а.с. 24, т.1).
Про перебування на лікуванні позивач повідомив відповідача рапортами , які були направлені рекомендованим поштовими відправленнями (а.с. 44, 45, 48, 49, т.1).
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №649, з 15.03.2023 по 22.03.2023 позивач перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний кардіологічний диспансер» (а.с. 25, т.1). 
Тобто за спірний період, матеріалами справи підтверджено наявність у позивача поважних причин відсутності на службі лише з 22.09.2022 по 27.09.2022, з 12.10.2022 по 17.10.2022, з 15.03.2023 по 22.03.2023.
Доказів наявності у позивача поважних причин відсутності на службі в інші дні, ніж зазначено, матеріали справи не містять.
При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача про перебування на амбулаторному лікуванні, оскільки амбулаторне лікування підтверджує непрацездатність, тільки у випадку формування медичного висновку про тимчасову непрацездатність (листок непрацездатності).
Так, відповідно до Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406, листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.
Отже у випадку амбулаторного лікування саме листок непрацездатності є підставою для звільнення від роботи (служби) у зв`язку з непрацездатністю, суд зазначає, що матеріали справи не містять таких листків непрацездатності. 
Також суд зазначає, що згідно ст.254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.
Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби (ст.255 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).
Відповідно до ст.256. Статуту внутрішньої служби ЗС, після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.
Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.
Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. 
Згідно ст. 257 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.
По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.
При цьому, суд ще раз звертає увагу, що дії командира військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі направлення на проходження стаціонарного лікування ОСОБА_1 до психоневрологічного відділення та невидачі направлення на проходження МСЕК відповідно висновкам військово-лікарської комісії були предметом дослідження та оцінки у справі № 480/11901/23 та в межах даної справи судом не досліджуються. 
Таким чином, враховуючи викладене вище, відсутність доказів наявності поважних причин нез`явлення позивача на службу протягом спірного періоду (крім періоду з 22.09.2022 по 27.09.2022, з 12.10.2022 по 17.10.2022) свідчить про вчинення дисциплінарного проступку та є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та невиплати грошового забезпечення.
Також суд враховує, що відповідач повідомив, що позивач до теперішнього часу на військову службу не повертався, представник позивача/позивач будь – яких заперечень щодо цього не надали.
Отже в матеріалах справи відсутні докази наявності поважних причин нез`явлення позивача на службу 21.09.2022, з 28.09.2022 по 11.10.2022 (за період з дня направлення на обстеження – 20.09.202 по день винесення наказу № 978 – 16.10.2022), відтак позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу № 978 від 16.10.2022 р. «Про підсумки службового розслідування за фактом неприбуття до розташування військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 » та наказу № 271 від 23.09.2022 року, суд вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 349 від 09.12.2023 року та наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 179-РС від 01.12.2023 року (щодо увільнення солдата ОСОБА_1 від займаної посади та призупинення військової служби), суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Аналогічні норми містять і пункти 144-1 -144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі – Положення №1153).
Також відповідно до пункту 144 – 3 Положення №1153, звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
З матеріалів справи суд вбачає, що відповідачем був отриманий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення 01.11.2023 відомостей за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці), номер кримінального провадження 42023252220000064, стосовно ОСОБА_1 (а.с. 151, т.1). 
Суд зазначає, що ч.2 ст.24 Закону №2232 пов`язує призупинення військової служби військовослужбовців саме з фактом внесення відповідних відомостей в ЄРДР, та початком такого призупинення військової служби є день внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення.
Отже внаслідок отримання зазначеного витягу з ЄРДР відповідно до вимог ч.2 ст.24 Закону №2232 та пунктів 144-1 – 144-3 Положення №1153, у відповідача виник обов`язок щодо видання наказу по особовому складу про призупинення військової служби ОСОБА_1 та увільнення його від займаної посади та видання наказу стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовцям та виключення їх із списків особового складу військової частини.
Судом встановлено, що відповідачем на виконання ч.2 ст.24 Закону №2232 та пунктів 144-1 – 144-3 Положення №1153 були видані: наказ по особовому складу №179-РС від 01.12.2023, яким позивачу було призупинено військову службу та дію контракту з 01.11.2023 (дня внесення відповідних відомостей в ЄРДР) та наказ по стройовій частині №349 від 09.12.202, яким, позивача увільнено від займаної посади, призупинено строк військової служби, вислугу років для призначення пенсії та вислугу у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено із всіх видів забезпечення.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що оскаржувані накази були видані відповідачем на виконання та у відповідності норм Закону №2232 та Положення №1153, а відтак підстави для їх скасування відсутні, а позовні вимоги в цій частині суд вважає безпідставними.
Щодо посилання представника позивача на те, що на даний час кримінальне провадження №42023252220000064 від 01.11.2023р., за ч. 5 ст. 407 КК України закрито, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз.8-9 ч.2 ст.24 Закону України №2232, для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Аналогічні норми містить п.144-6 Положення №1153, згідно якого для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Отже зазначеними вище нормами законодавства передбачено обов`язок командира військової частини щодо відновлення прав військовослужбовців у разі закриття щодо них кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, шляхом видання відповідного наказу та зарахування строку призупинення військової служби до вислуги років, до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, поновлення пільг і соціальних гарантій, виплати недоотриманого грошового та здійснення недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення.
З матеріалів справи суд вбачає, що постановою слідчого слідчого відділу Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області Кудрявцева С.О. від 07.03.2025р. кримінальне провадження №42023252220000064 від 01.11.2023р., за ч. 5 ст. 407 КК України, закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, тобто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 186 – 189, т.1).
Таким чином судом встановлено, що закриття кримінального провадження №42023252220000064 щодо позивача за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для відновлення його прав шляхом видання відповідного наказу командиром військової частини та зарахування строку призупинення військової служби до вислуги років, до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, поновлення пільг і соціальних гарантій, виплати недоотриманого грошового та здійснення недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення. 
При цьому, суд звертає увагу, що зазначений обов`язок виникає у командира військової частини після закриття відповідного кримінального провадження. 
З матеріалів справи суд вбачає, що з даним позовом позивач звернувся до суду 09.09.2024, отже до закриття зазначеного кримінального провадження, а відтак на момент звернення позивача до суду у відповідача був відсутній обов`язок щодо поновлення позивача на військовій службі, зарахуванні строку призупинення військової служби до вислуги років, до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, виплаті недоотриманого грошового та здійсненні недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення. 
Крім того, суд враховує, що як повідомив представник відповідача, постанова слідчого слідчого відділу Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області Кудрявцева С.О. від 07.03.2025р. про закриття кримінального провадження №42023252220000064 оскаржена до Шосткінського міськрайонного суду Сумської області та на даний час перебуває на розгляді. 
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_2 поновити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення з 01 грудня 2023 року були заявлені позивачем передчасно, відтак задоволенню не підлягають.
Щодо інших аргументів, викладених в позові та поясненнях представника позивача, то суд вважає їх таким, що не відносяться до предмета дослідження та доказування у цій справі.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003).
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже суд приходить до висновку, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування Наказів командира військової частини НОМЕР_2 № 974 від 15.10.2022 року «Про підсумки службового розслідування за фактом неприбуття до розташування військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 »; № 978 від 16.10.2022 р. «Про підсумки службового розслідування за фактом неприбуття до розташування військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 »; визнання протиправними та скасування Наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 267 від 19.09.2022 року, № 271 від 23.09.2022 року; визнання протиправними та скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 349 від 09.12.2023 року; визнання протиправним та скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 179-РС від 01.12.2023 року (щодо увільнення солдата ОСОБА_1 від займаної посади та призупинення військової служби); зобов`язання військової частини НОМЕР_2 поновити виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 02.09.2022 року по 17.09.2022 року та з 23.09.2022 року по день винесення Рішення суду: зобов`язання військової частини НОМЕР_2 поновити строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення з 01 грудня 2023 року – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   В.О. Павлічек