справа № 208/8153/25
провадження № 2/208/950/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді – Кузнецової А. С.,
за участю секретаря судового засідання: – Вікторовської О. І.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В :
1. Зміст позовних вимог.
Позивач вказує, що 30.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 544522804 на суму 20 200,00 грн.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV5GM25.
Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі - 20 200,00 грн 30.01.2022 року на банківську карту No 4441-11XX-XXXX-4650 Відповідача, яку останній вказав у Заявці при укладенні Кредитного договору.
Отже, Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується Платіжним дорученням (Додаток № 9). 
Щодо переходу права вимоги за Кредитним договором до Позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначає:
1. 28.11.2018 р. між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до цього Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1.
Легітимність переходу прав вимоги до відповідача за цим договором факторингу позивач обґрунтовує посиланням на ч.ч. 1,2 ст. 1078 ЦК України, згідно з якими предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Подальший перехід права вимоги до відповідача позивач обгрунтовує посиланнями на такі договори факторингу:
2. 23.02.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 23/0224-01 (далі – Договір факторингу 2) (Додаток No15).
3. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е (далі – Договір факторингу 3, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (Додаток № 18).
Підкреслює, що за кожним договором факторингу складались Реєстри передачі прав вимоги до ОСОБА_1 .
Зокрема, за Договором факторингу-1 від 28.11.2018 року складався Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року, 
За Договором факторингу-2 від 23.02.2022 р. – Реєстр прав вимоги № 1 від 23.02.2024 р.
За Договором факторингу -3 від 29.05.2025 р. - Реєстр Боржників б/н від 29.05.2025 р.
Зазначає, що, право вимоги по Кредитному договору було відступлено Первісним кредитором на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а в подальшому Позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином та саме з дати підписання Реєстрів прав вимоги, тобто вже після укладення Кредитного договору. При цьому, відповідно до п. 1.3. Договору факторингу 1, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує.
Робить висновок, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, а Договір факторингу 1 та Договір факторингу 2 є дійсними, відповідно до законодавства, містять вимоги конкретного змісту, щодо відступлення прав вимоги до Боржників, що існували на момент переходу цих прав, в порядку передбаченому договорами факторингу, в тому числі і майбутніх вимог, містить обсяг таких вимог, та обсяг прав і обов`язків Сторін; що умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу.
Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. 
Загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить – 21344,48 грн, яка складається з:
20 200,00 грн - заборгованість по тілу кредиту;
1 144,48 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Позиція відповідача
Відповідачем ОСОБА_1 до суду надано відзив на позов від 30.09.2025 р., Додаткові пояснення від 14.10.2025 р. та Заперечення на відповідь на відзив від 05.01.2026р., в яких відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». 
Його заперечення щодо заявлених позовних вимог зводяться до застосування строків позовної давності до цих вимог і полягають у тому, що матеріали справи свідчать, що позовна вимога базується на заборгованості, яка виникла 07.03.2022 року (кінець терміну кредиту 30 днів від дати отримання), а позовна заява подана 25.06.2025 року. Тобто, по закінченні трирічного строку, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу.
Тому просить застосувати положення частини 4 статті 267 ЦКУ, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Щодо дії воєнного стану та Закону № 2120-ІХ відповідач вказує, що Закон № 2120-ІХ дійсно передбачав зупинення перебігу строків позовної давності на час воєнного стану. Проте: зупинення строків не означає їх «обнулення» чи продовження на невизначений термін; кредитор мав усі можливості для звернення до суду, оскільки електронний суд функціонував, подання позову не було об`єктивно неможливим.
Вказує, що, з 04.09.2025 р. пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу втратив чинність, а тому зараз існують усі підстави для застосування строку позовної давності. 
Висновки суду
Судом встановлені таки обставини справи.
30.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 544522804 на суму 20 200,00 грн.(а.с.21).
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV5GM25.
Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та 30.01.2022 р. перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк-провайдер, грошові кошти у розмірі - 20 200,00 грн на банківську карту № 4441-11XX-XXXX-4650 Відповідача, якого останній вказав у Заявці на отримання грошових коштів (а.с.18), що підтверджується платіжним дорученням від 30.01.2022 року (а.с.14).
Згідно до кредитного договору термін кредитування визначався на 30 днів, а тому останнім днем строку кредитування є 28.02.2022 р. 
Позичальником не здійснено жодного платежу на користь кредитодавця.
Право вимоги за цим кредитним договором до позивача надійшло за факторинговими договорами.
1.28.11.2018 р. між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі – Договір факторингу-1) (а.с.27).
У подальшому до цього Договору факторингу-1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу-1: 
- від 28.11.2019 р., якою строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2020 р. ;
- від 31.12.2020 р.: Договір факторингу-1 укладено у новій редакції і визначений строк його дії до 31.12.2021 р.;
- від 31.12.2021 р. – строк дії до 31.12.2022 р. (а.с.30-33) 
Передача права вимоги до ОСОБА_1 за цим договором здійснилась на підставі Реєстру боржників № 175, переданого Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» 05.05.2022 року (а.с.34-35)
2.23.02.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 23/0224-01 (Договір факторингу 2) (а.с.37).
Передача прав вимоги до відповідача перейшла на підставі Реєстру прав вимоги, переданого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» 23.02.2024 р.(а.с.38)
3. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е (Договір факторингу 3), відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Права вимоги передані позивачу на підставі Реєстру від 29.05.2025 р.(а.с.41-44).
Таким чином, набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 відбулось на законних підставах.
Така передача права вимоги ґрунтується на положеннях наступних правових норм.
Стаття 1046 Цивільного кодексу визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статею 1050 Кодексу передбачається, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 1056-1 ЦКУ регламентує сплату позичальником процентів за користування кредитними коштами і передбачає, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Стаття 1077 ЦКУ наводить поняття договору факторингу і визначає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно до статті 1078 цього Кодексу предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Стаття 512 встановлює, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є законним і обгрунтованими.
Разом з тим, суд виходить з того, що в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами позивач припустився помилкового трактування частини першої статті 1054 ЦКУ, яка передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається із системного аналізу цієї норми з іншими правовими нормами Цивільного кодексу, зокрема зобов`язального права, обов`язок позичальника зі сплати процентів існує в межах дії строку кредитування. А його закінченні, у разі невиконання боржником свого зобов`язання настають наслідки, що передбачені статтею 625 Цивільного кодексу.
У постанові Великої Плати Верховного Суду від 18.01.2022 р. у справі № 910/17048/17. підкреслюється: "Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Такий же правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Наданий позивачем Розрахунок заборгованості виконаний за період з 30.01.2022 р. по 05.05.2022 р. 
Фактично належало нарахування процентів здійснювати в межах строку кредитування (30 днів) і ця сума складає 787,8 грн.
Розглядаючи заперечення відповідача на позовні вимоги, які зводяться до твердження про сплив строку позовної давності, суд вважає їх неаргументованими, виходячі з наступного.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину. Карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року. Також, відповідно до Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
На підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025 цей пункт виключено.
Відповідач приходить до помилкового висновку щодо тлумачення поняття «зупинення строку» і вважає, що скасування цього положення приводить до скасування самого факту призупинення перебігу строку позовної давності.
Відповідно до частини 3 статті 262 ЦКУ від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Це означає, що до строку позовної давності у даному випадку включається тільки період з 14.05.2025 р. по день подання позову.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого.
Згідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» задовольняються в частині 98,32 % , тому відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає судовий збір в частині 2381,70 грн., а витрати на правову допомогу в сумі 6882,40 грн.
Виходячи з вищенаведених норм матеріального права і керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956:
- заборгованість за Кредитним договором № 544522804 від 30.01.2022 року у розмірі 20987 (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок, з яких: 20200,00 грн. – сума основного боргу, 787,8 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами;
- судовий збір у розмірі 2381 (дві тисячі триста вісімдесят одна) гривня 70 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6882 (шість тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 40 копійок.
В іншій частині вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення –24.02.2026 року. 
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»: (ЄДРПОУ 42986956; адреса 02090, місто Київ, вулиця Алматинська, будинок 8, офіс 310 а);
- відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя  А.С. Кузнєцова