Справа № 703/264/26 
2/703/940/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Волосовського В.В.
секретар судових засідань Похітон Я.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання,-
у с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом, в якому просить стягувати зі свого батька – ОСОБА_2 на його користь аліменти на період навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є сином відповідача. У 2023 році його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розлучились, після чого він залишився проживати з матір`ю ОСОБА_3 та перебував на її утриманні.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 703/1037/24 з його батька ОСОБА_2 стягувались аліменти на користь його матері – ОСОБА_3 , на його, ОСОБА_1 , утримання до досягнення ним повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу виповнилось 18 років і стягнення аліментів з його батька ОСОБА_2 припинено.
Позивач вказує, що з 01 вересня 2025 року він вступив на навчання до Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені М. Бойчука на факультет декоративно-прикладного мистецтва на денну форму навчання, де буде навчатися по 30 червня 2029 року. При цьому, зазначив, що на даний час його батько, ОСОБА_2 , має заборгованість по сплаті аліментів та не бажає будь-яким чином допомагати його матері щодо його подальшого утримання на період навчання.
Оскільки, позивач продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання та проживає в гуртожитку в м. Києві, він не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно забезпечувати свої потреби, у зв`язку з чим, потребує матеріальної допомоги від батьків. Зокрема, позивач змушений нести витрати по сплаті за проживання, комунальних послуг, харчування, проїзду. Також, значні витрати йдуть на купівлю одягу, навчального приладдя та літератури, інших матеріалів та приладдя, що пов`язані зі специфікою навчання по спеціалізації художня кераміка, та інші необхідні витрати. 
Відтак, позивач стверджує, що навчаючись на денній формі навчання, він позбавлений можливості працювати заробляючи кошти на навчання і проживання, тому потребує матеріальної допомоги з боку батьків на період його навчання та таку допомогу має надавати не тільки мати, але і батько.
Водночас позивач стверджує, що на даний час, він не отримує допомоги від свого батька, хоча відповідач може надавати матеріальну допомогу сину на період його навчання, оскільки офіційно працевлаштований, однак такої допомоги добровільно не надає, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Ухвалою судді від 29 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та призначено судове засідання, відповідачу був наданий строк з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву, позивачу – на подачу відповіді на відзив.
20 лютого 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, скориставшись наданим йому правом на подачу відзиву, позовні вимоги визнав частково, виклав свої заперечення проти заявлених вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_1 на період його навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Водночас відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років.
У поданому відзиві відповідач зауважив, що він не має заборгованості по сплаті аліментів, які стягувались з нього на утримання сина ОСОБА_1 до досягнення ним повноліття, на підтвердження чого надав довідку державного виконавця. Окрім того відповідач зазначив, що на даний час він дійсно офіційно працевлаштований у ФОП « ОСОБА_4 » однак розмір його доходу є мізерним та становить половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої державою. При цьому заробітна плата є єдиним джерелом його доходу, іншого доходу (заробітку) він не маю. Вказав також що він завжди, за потреби, допомагав синові матеріально, однак останній не звертався до нього за матеріальною підтримкою на період навчання. 
Відповідач у поданому відзиві також вказав, що з нього стягуються аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини його доходу. Відтак вважає, що розмір аліментів на утримання меншого сина ОСОБА_6 також не має перевищувати розміру 1/6 частини його доходу, чим буде забезпечена рівність між його синами. Окрім того, на переконання відповідача, наявність у нього статусу учасника бойових дій надає можливість його дітям навчатись у навчальному закладі та проживати у гуртожитку на пільгових умовах, за рахунок державного бюджету. 
На підставі наведеного та з урахуванням його матеріального становища відповідач просив стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років.
В судове засідання позивач не з`явився, однак його представник – адвокат Самофал В.І. 07 квітня 2026 року звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути без участі позивача та його уповноваженого представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена у позові та відзиві на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ДРАЦС по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 19 грудня 2007 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином відповідача у справі – ОСОБА_2 (а.с.8). 
Згідно ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Відповідно до довідки №1237, виданої 09 грудня 2025 року деканом факультету ДПМ Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені М. Бойчука, ОСОБА_1 навчається на І курсі денної форми навчання факультету декоративно-прикладного мистецтва, спеціалізація «Художня кераміка» Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені М. Бойчука. Термін навчання з 01 вересня 2025 року по 30 червня 2029 року (а.с. 7).
Окрім того, з довідки № 254 від 16 березня 2026 року, виданої деканом факультету ДПМ Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені М. Бойчука, вбачається, що ОСОБА_1 зарахований на навчання до вказаного вищого навчального закладу за кошти державного бюджету, згідно наказу № 79-с від 10.08.2025 року.
Згідно довідки №112, виданої 24 грудня 2025 року завідувачем гуртожитку Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені М. Бойчука, ОСОБА_1 проживає в студентському гуртожитку указаного навчального закладу з 01.09.2025 року по теперішній час (а.с.9).
На підтвердження понесених витрат на проживання в гуртожитку позивачем надано копію платіжної інструкції № 0.0.4519695460.1 від 28.08.2025 року про здійснення оплати за гуртожиток в розмірі 4500 грн. та копію платіжної інструкції № 0.0.4780952756.1 від 02.03.2026 року про здійснення оплати за гуртожиток в розмірі 4500 грн.
Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Відповідач ОСОБА_2 працює у ФОП « ОСОБА_4 » отримує заробітну плату у розмірі 4000 грн., що підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати за період з січня 2025 року по квітень 2025 року (а.с.10).
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Окрім того Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 навчається на очній формі навчання за рахунок кошів державного бюджету, однак несе витрати за проживання в гуртожитку.
Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що ОСОБА_1 повинен харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. І, враховуючи, що він на даний час не спроможний себе забезпечити, саме на батьків покладається такий обов`язок.
Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина сторін, який навчається, не може бути перекладено винятково на матір дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі №216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. 
Також суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23), де зазначено, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Відповідач, визнавши частково позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років, посилався на своє скрутне матеріальне становище, а також ту обставину, що він має на своєму утриманні старшого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з нього на підставі рішення суду № 703/1039/24 стягуються аліменти на утримання останнього на період його навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 11 березня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку. На підтвердження чого надав довідку № 10711 видану 10.02.2026 року начальником відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Окрім того, відповідач покликався на ту обставину, що він має статус учасника бойових дій, що, в свою чергу, дає його дітям право на отримання пільг на навчання та проживання у гуртожитку.
Суд констатує, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.
Відповідно до с. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Водночас, суд враховує обставину, що відповідач має на своєму утриманні іншого повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Так, з довідки відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 10711 від 10.02.2026 року вбачається що згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, що містить інформацію із спецрозділу Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що у Відділі перебуває 2 виконавчі провадження в частині стягнення аліментів:
- АСВП №76307505 з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №703/1039/24, 2-703/731/24 від 14.10.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на період навчання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 березня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.
- АСВП №76307505 з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/1037/24, 2/703/730/24 від 23.07.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2024 року і до досягнення дитиною
Однак, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу виповнилось 18 років, відповідно стягнення аліментів з його батька ОСОБА_2 припинено.
Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна правова оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення даного позову, а саме, до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, в зв`язку з його навчанням, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14 січня 2026 року до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років.
На думку суду, позивачем не доведено, що ОСОБА_2 має сплачувати аліменти в більшому розмірі. 
Відтак, в задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог (в стягненні аліментів в заявленому розмірі – 1/4 частини доходу відповідача) слід відмовити, вважаючи, що в такому розмірі відповідач не спроможний сплачувати аліменти, оскільки має на своєму утриманні ще одну повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Відносно посилання сторони відповідача на той факт, що позивачем не надано доказів оплати за навчання, суд зауважує, що це не є підставою для відмови у стягненні аліментів. Водночас, суд вважає за необхідне забезпечити рівність повнолітніх дітей відповідача на отримання від нього утримання на період навчання, що відповідає принципу розумності і справедливості.
Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнена від сплати судового збору, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1331 грн. 20 коп.
На підставі викладеного, відповідно до ст.53 Конституції України, ст.184, 191, 199, 200, 201 СК України, та керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355, 430 ЦПК України,
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період його навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 січня 2026 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2029 року, але не більше як до досягнення ним 23 річного віку.
В решті позову – відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) грн. 20 (двадцять) коп., який зарахувати на рахунок: UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві 22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 . 

Головуючий: В. В. Волосовський