ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/985/26

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Прилуцької окружної прокуратури до Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Прилуцька окружна прокуратура за допомогою системи ''Електронний суд'' звернулась до суду з адміністративним позовом до Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Талалаївської селищної ради Прилуцького району щодо не проведення інвентаризації та не виготовлення технічної документації із землеустрою (землевпорядної документації) щодо земельної ділянки за географічними координатами 50.903748, 33.203827 орієнтовною площею 76 111,01 кв. м. (7,61 га), яка знаходиться за межами с. Корінецьке Талалаївської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області;
зобов`язати Талалаївську селищну раду вжити заходи, спрямовані на проведення інвентаризації земельної ділянки за географічними координатами 50.903748, 33.203827 орієнтовною площею 76 111,01 кв. м. (7,61 га), яка знаходиться за межами с. Корінецьке Талалаївської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області, та виготовлення відповідної документації із землеустрою (землевпорядної документації). 
Свої вимоги мотивує тим, що в порушення вимог законодавства, що регулює порядок збільшення лісистості території України, Талалаївською селищною радою не вживаються заходи до віднесення залісеної несформованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею понад 7 га, що розташована за межами населених пунктів Талалаївської селищної об`єднаної територіальної громади, до самозалісених земель.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду сторонам надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Талалаївської селищної ради про визнання бездіяльністю протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі та зазначає, що процедура оформлення згідно сь.118 Земельного кодексу передбачає: 1. Подання клопотання до селищної ради. 2. Дозвіл на розробку проекту землеустрою. 3. Розробка документації із землеустрою сертифікованим інженером. 4. Державна реєстрація ділянки в ДЗК (кадастровий номер). 5. Затвердження проекту рішенням органу влади. 6. Укладання договору оренди/купівлі-продажу та реєстрація права в Реєстрі речових прав. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. Замовниками документації із землеустрою, відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій», можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи. Відповідач не отримував клопотань чи поданнями уповноваженого територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства - Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства стосовно самозаліснених земель - земельної ділянки за географічними координатами 50.903748, 33.203827 орієнтовною площею 76 111,01 кв. м. (7,61 га), яка знаходиться за межами с. Корінецьке Талалаївської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області, а отже не мав підстав проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації із землеустрою (землевпорядної документації) щодо зазначеної земельної ділянки. 
Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові.
Розглянувши подані документи і матеріали, судом встановлено такі обставини.
Як слідує з матеріалів справи на підставі ст. ст. 57, 57-1 Земельного кодексу України Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства зверталося до Талалаївської селищної ради з клопотанням від 28.11.2023 за №02/1124 щодо прийняття рішення про віднесення залісених земельних ділянок загальною площею 4859,3449 га до самозалісених. До вказаного подання додано інформацію про місце розташування цих самозалісених ділянок (у форматі файлів *geojson). 
Рішенням Талалаївської селищної ради №44-40/VIII від 20.09.2024 відмовлено Північному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства у наданні дозволу щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 4859,3449 га до самозаліснених земельних ділянок на території Талалаївської селищної ради Прилуцького району. 
Згідно листа Талалаївської селищної ради від 16.10.2024 №1385, наданого на запит прокурора, причиною відмови у задоволенні клопотання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства стало те, що на території Талалаївської селищної ради не було проведено інвентаризацію самозалісених земельних ділянок. 
За інформацією Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, зазначене вище рішення Талалаївської селищної ради про відмову у віднесення земельних ділянок до самозалісених, не оскаржувалось. 
Прилуцька окружна прокуратура листом від 08.12.2025 № 54-77-8128 вих-25 звернулась до Талалаївської селищної ради щодо надання інформації про те чи проведено інвентаризацію земельних ділянок щодо яких надходило клопотання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.11.2023. 
Згідно відповіді Талалаївської селищної ради від 10.12.2024 №1803, інвентаризація земельних ділянок не проводилась. 
Отже, незважаючи на те, що з моменту відмови у задоволенні клопотання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених через непроведення їх інвентаризації минуло більше року, Талалаївською селищною радою питання щодо проведення інвентаризації самозалісених земельних ділянок не вирішено.
Водночас, вивченням даних файлів у форматі *geojson, долучених до клопотання Північного МУЛМГ від 28.11.2023 за №02/1124, та співставлення місця розташування земельних ділянок з (https://www.google.com/maps відкритими даними ресурсу Google Maps ) встановлено, що земельна ділянка за географічними координатами 50.903748, 33.203827 орієнтовною площею 76 111,01 кв. м. (7,61 га), яка знаходиться за межами с. Корінецьке Талалаївської ОТГ, вкрита лісовими насадженнями. 
При цьому, вказана земельна ділянка відповідно до даних публічної кадастрової карти є несформованою та не відносяться до земель лісового фонду, згідно даних порталу Ліси України за посиланням https://forestry.org.ua/BVV/map/. 
Крім того, відповідно до карти землекористування - графічної частини плану роздержавлення земель КСП «Україна», підтверджується, що земельна ділянка за координатами 50.903748, 33.203827 орієнтовною площею 7,61 га знаходиться за межами с.Корінецьке у масиві земель сільськогосподарського призначення.
Таким чином, незважаючи на наявність підстав для формування та реєстрації самозалісених земельних та надходження до Талалаївської селищної ради звернення суб`єкта лісогосподарської діяльності щодо цієї самозалісених земель, Талалаївська селищна рада прийняла рішення про відмову у їх віднесенні до самозалісених через непроведення інвентаризації, однак, до цього часу їх інвентаризацію та обстеження не провела, внаслідок чого правове становище земель залишається не визначеним. 
На думку позивача така бездіяльність органу місцевого самоврядування не сприяє реалізації державної екологічної ініціативи «Масштабне залісення України», порушує інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів та не відповідає вимогам чинного законодавства у сфері землеустрою, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У відповідності до норм Закону України “Про прокуратуру” прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі, лісів, водойм як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад.
У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 зазначено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (“суд знає закони”) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
Згідно із ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі. 
При цьому у ст. 1 Лісового кодексу України закріплено, що самозалісена ділянка – це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом. 
Аналогічне визначення містить Земельний кодекс України (ст. 57-1). 
З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України. 
Зокрема, за ч. 3 ст. 57-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. 
Частиною другою цієї статті визначено, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. 
Віднесення земельної ділянки несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру (ч. 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України). 
Відповідно до абз. 1ч. 4 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються.
Пунктом 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, в електронній формі подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22 (1); документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки (2); електронний документ (3). 
Таким чином, законодавством визначена процедура для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, якою зокрема, визначається вид угідь земельних ділянок та їх цільове призначення. 
Цією процедурою передбачено, що для земельних ділянок, несформованих як об`єкт цивільних прав, власнику земельної ділянки необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою та подати її до Державного земельного кадастру для вчинення дій по реєстрації відповідної ділянки, її виду угідь та ін. 
Будь-який інший нормативно-правовий акт, крім ст. 57-1 Земельного кодексу України, не визначає процедуру віднесення земель до самозалісених (указане вбачається із листів Міндовкілля від 21.03.2024, Держлісагентства від 23.02.2024). 
За ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; державна реєстрація земельної ділянки – внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. 
Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю (ст. 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). 
Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах обов`язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, що змінюються (ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). 
Землі в межах державного кордону України є об`єктами Державного земельного кадастру (ст. 10 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). 
Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.
До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в ч. 2 ст. 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). 
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок – у випадках, визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) – у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель – за результатами інвентаризації земель. 
Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках – користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту – щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; на підставі технічної документації із землеустрою – щодо інвентаризації земель; б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, – щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках – користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що виключно на підставі технічної документації із землеустрою до Державного земельного кадастру вносяться відомості щодо меж земельної ділянки, її площі, цільового призначення, виду цільового призначення в межах певної категорії земель та інші ідентифікуючі дані конкретної земельної ділянки. При цьому чинне законодавства не визначає можливості встановлення наведених вище даних щодо земельної ділянки та внесення їх до Державного земельного кадастру на підставі будь-яких інших документів.
Землеустрій – сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил. Документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо (ст. 1 Закону України «Про землеустрій»). 
Згідно із ст. 19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом. 
Землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень (ст. 22 Закону України «Про землеустрій»). 
Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» визначено види документації із землеустрою. Серед них зокрема виділяють: проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель. 
Замовниками документації із землеустрою за ст. 26 Закону України «Про землеустрій» можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
При здійсненні землеустрою з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування проводиться інвентаризація земель (ст. 35 Закону України «Про землеустрій»). У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку. 
Порядок проведення інвентаризації земель затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513. 
Відповідно до ст. 57 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель розробляється за рішенням власників (розпорядників) земельних ділянок або за рішенням сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному ст. 35 цього Закону. При цьому, за ч 2 цієї статті земельна ділянка може бути сформована за технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель. 
Таким чином, орган місцевого самоврядування може бути замовником документації із землеустрою та на підставі його рішень може здійснюватися землеустрій. Більше того, саме за рішенням органів місцевого самоврядування розробляється технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 року № 1423-IX, що набули чинності 27.05.2021, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, з дня набрання чинності яким землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель зазначених у підпунктах «а» - «е» даного пункту Перехідних положень. 
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. 
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. 
Тобто з 27.05.2021 розпорядниками земель, які знаходяться за межами населених пунктів, у т.ч. які перебувають в оренді, право державної власності на які у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано за державою, є відповідні територіальні громади, а такі землі – комунальною власністю.
Ураховуючи наведене, фактичним власником земель у межах адміністративної території громади за межами населених пунктів є Талалаївська об`єднана територіальна громада, а реалізацію повноважень власника здійснює відповідний орган місцевого самоврядування – Талалаївська селищна рада.
Відтак, для проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки у даному випадку достатньо лише волевиявлення власника та прийняття відповідного рішення. 
Відповідно до вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу, а земля перебуває під особливою охороною держави. 
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10, ч. ч. 1, 3 ст. 16, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). 
Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. 
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. 
Таким чином, саме до повноважень Талалаївської селищної ради відноситься прийняття рішення щодо інвентаризації земельної ділянки та виготовлення технічної документації із землеустрою, якою буде встановлено місце розташування конкретної земельної ділянки, її межі, розміри, правовий статус, кількісні та якісні характеристики, необхідні для ведення Державного земельного кадастру, що необхідно для забезпечення здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, прийняття на їх основі відповідних рішень уповноваженими на те органами. 
При цьому, як вбачається з інформації Талалаївської селищної ради від 10.12.2025 № 1803 заходи щодо проведення інвентаризації щодо земельних ділянок по яких надходило клопотання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.11.2023 про віднесення до самозалісених, органом місцевого самоврядування не вживалися
Незважаючи на наявність відомостей щодо статусу та цільового призначення означеної земельної ділянки, неодноразових звернень Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та реальної потреби у вирішенні вказаного питання ураховуючи єдиний законодавчо визначений шлях щодо встановлення основних характеристик земельної ділянки (виготовлення технічної документації із землеустрою, зокрема шляхом проведення її інвентаризації), органом місцевого самоврядування протягом понад 3 роки з часу передачі земель за межами населених пунктів у комунальну власність та 2 роки з часу внесенні змін до законодавства щодо самозалісених земель, заходи, спрямовані отримання відповідної технічної документації не вживалися. 
Натомість, відсутність відповідної технічної документації із землеустрою, у якій фахівцями буде визначено її цільове призначення та інші характеристики, може мати наслідком прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу всієї ділянки у користування для ведення товарної сільськогосподарської діяльності або ж – у приватну власність у порядку безоплатної приватизації, що позбавляє права держави від можливості впливу на збереження дерев у межах цієї ділянки.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що така бездіяльність Талалаївської селищної ради є протиправною та суперечить інтересам держави в цілому та територіальної громади зокрема. Відсутність документації з інвентаризації щодо визначеної земельної ділянки є перешкодою для забезпечення здійснення державного контролю за її використанням та охороною, позбавляє реальної можливості визначення норм законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин з використання цієї земельної ділянки.
Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. 
Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги. 
Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. 
Аналіз ст. ст. 57-1, 122 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 4, 5, 7, 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України і фактичний стан спірної земельної ділянки, зазначеної в тому числі у поданнях Північного УЛМГ, свідчать, що ці угіддя є самозалісеними, а тому Талалаївська селищна рада протиправно не вирішує питання щодо визначення правового статусу вказаної земельної ділянки.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача – суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позов Прилуцької окружної прокуратури до Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Талалаївської селищної ради Прилуцького району щодо не проведення інвентаризації та не виготовлення технічної документації із землеустрою (землевпорядної документації) щодо земельної ділянки за географічними координатами 50.903748, 33.203827 орієнтовною площею 76 111,01 кв. м. (7,61 га), яка знаходиться за межами с. Корінецьке Талалаївської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області.
Зобов`язати Талалаївську селищну раду вжити заходи, спрямовані на проведення інвентаризації земельної ділянки за географічними координатами 50.903748, 33.203827 орієнтовною площею 76 111,01 кв. м. (7,61 га), яка знаходиться за межами с. Корінецьке Талалаївської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області, та виготовлення відповідної документації із землеустрою (землевпорядної документації). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Прилуцька окружна прокуратура (вул. В`ячеслава Чорновола, 50, а,м. Прилуки,Прилуцький р-н, Чернігівська обл.,17500, код ЄДРПОУ 0291011425).

Відповідач: Талалаївська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області (вул. Центральна, 3,с-ще Талалаївка,Прилуцький р-н, Чернігівська обл.,17200, код ЄДРПОУ 04412679).

Повне судове рішення складено 03.04.2026.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО