РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/643/26
Справа № 510/1793/25 
13 квітня 2026 року м. Рені Одеської області
Ренійський районний суд Одеської області у складі 
головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.
за участю секретаря Фурсової А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» /третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович/ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
встановив:
Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача /третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М./ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2023 році позивач дізналась про вчинення нотаріусом виконавчого напису про стягнення відносно неї заборгованості у сумі 20 610 грн. 00 коп., наслідком чого стало накладення арешту на належні їй рахунки. 
Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 26 травня 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 61646, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, з позивача на користь відповідача стягнуто загальну заборгованість у сумі 20 610 (двадцять тисяч шістсот десять) грн. 00 коп. за період з 07 жовтня 2020 року по 26 травня 2021 року, яка складається з: 6 000 (шість тисяч) – заборгованості за тілом кредиту та 13 680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. – заборгованості за нарахованою комісією за надання кредиту. 
З виконавчим написом позивач не погоджується, оскільки у приватного нотаріуса Остапенко Є.М. були відсутні підстави на вчинення виконавчого напису, оскільки він не пересвідчився у безспірності боргу та того, що виникла заборгованість відноситься до переліку документів, за якими її стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
З врахуванням вищевикладеного, позивач для захисту своїх прав звернулась з позовом до суду.
Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника – адвоката Попової О.А. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача Шпичак К.М. у судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позовної заяви та у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.
Третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив.
Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дійсно, як встановлено судом, виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 26 травня 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 61646, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість у сумі 20 610 (двадцять тисяч шістсот десять) грн. за період з 07 жовтня 2020 року по 26 травня 2021 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 6 000 (шість тисяч) грн. та заборгованості за нарахованою комісією за надання кредиту – 13 680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн.
26 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ««ФК» Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26052021.
14 вересня 2021 року на підставі зазначеного виконавчого напису Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качуркой В.В. відкрито виконавче провадження № 66806037 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ««ФК» Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 20 610 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України).
Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».
Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року.
Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.
У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені, затвердженим постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, відповідно якої, а саме п. 1 Переліку, стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчинені виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вищезазначеному переліку та перевірити строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. 
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. 
В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про порушення кредитних зобов`язань та можливості ліквідувати допущені порушення.
Тобто, суд на має можливості встановити чи було нотаріусом перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, а невиконання зазначеної вимоги унеможливлює подання позивачем нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.
Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.
Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.
За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису.
Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса.
Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.
Згідно з п. 2 Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів позивача та оцінки наданих ним доказів.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник (позивач) мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено факту отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи така була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.
Отже дії нотаріуса на час вчинення ним виконавчого напису не свідчать про безспірність заборгованості позивача за кредитним договором, а тому цей виконавчий напис не відповідає вимогам закону та не підлягає виконанню.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, що передбачено ст. 81 ЦПК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, оскільки позовні вимоги задоволено, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи представником позивача надано:
- договір про надання правничої допомоги № 2-08/08 від 08 серпня 2025 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Легіон» в особі керуючого партнера Попової О.А., за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати замовнику правничу допомогу (юридичні послуги), вид і перелік якої (яких) встановлюється за домовленістю сторін; 
- додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 2-08/08 від 08 серпня 2025 року, за яким, адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Легіон» та ОСОБА_1 погоджено вартість послуг у розмірі 6000 грн. (п. 2.2. Договору); 
- акт виконаних робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги № 2-08/08 від 08 серпня 2025 року, згідно з якого сторонами погоджено, що підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 26 травня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 61646 – таким, що не підлягає виконанню з усіма додатками, для замовника ОСОБА_1 складає вартість 6000 грн.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
Судом приймається, що позивачем на підставі поданих доказів було отримано правничу допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги № 2-08/08 від 08 серпня 2025 року, яка пов`язана з розглядом даної справи. 
В свою чергу, доказів неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу, суду не надано. 
Таким чином, зважаючи, що позовні вимоги задоволені повністю, стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, - 

вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» /третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович/ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 26 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за номером 61646, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , за період з 07 жовтня 2020 року по 26 травня 2021 року включно, у загальному розмірі 20 610 (двадцять тисяч шістсот десять) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) на користь держави 968 грн. 96 коп. судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя         О.О. Гончарова-Парфьонова