Справа № 570/1678/25 
Номер провадження 2/570/139/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року 
Рівненський районний суд Рівненської області в особі: 

судді Красовського О.О.  
з участю:
секретаря судових засідань Захарук Г.Л.
представників сторін - адвокатів Цісар І., Пархомчук В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу 

за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про поділ спільного майна, 

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, стягнення грошової компенсації, 

в с т а н о в и в :

Покликаючись на те, що за час шлюбу сторони набули майно, і добровільної згоди щодо його поділу немає, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна визнати за сторонами право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку. Стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати. 
До суду був поданий зустрічний позов. Позивачка зазначає, що сторони перебували у шлюбі в період з 03.10.2008 року по 23.07.2024 року. 30.03.2016 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивачка заперечує проти визначеного позивачем розміру часток та вважає, що існують підстави для відступу від засади їх рівності. Окрім того, за час перебування в шлюбі подружжя набуло також два автомобілі: - 09.01.2020 року автомобіль OPEL MOVANO, 2463, (2006); - 19.09.2023 року автомобіль OPEL MOVANO, 2299, (2016). З відповіді ГСЦ МВС від 22.04.2025 стало відомо, що ОСОБА_4 без її згоди відчужив зазначені автомобілі на користь третіх осіб. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості автомобілів. Також при поділі майна просить відступити від рівності часток зважаючи, що дитина проживає з нею, та виділити позивачці 2/3 частини будинку, а відповідачеві виділити 1/3 частину будинку. Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. 
28.10.2025 р. до суду надійшла заява про зміну предмета позову. Представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна визнати за сторонами право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку. Визнати за відповідачкою право власності на автомобіль OPEL MOVANO, 2299, 2016 року випуску вартістю 746471 грн., стягнувши з неї на користь позивача 50% вартості автомобіля у сумі 373235 грн. Стягнути з позивача на користь відповідачки 50% вартості автомобіля OPEL MOVANO, 2463, 2006 року випуску, повна вартість якого складає 393971 грн., а 50% вартості складає 196985 грн. Стягнути з відповідачки на його користь різницю між вартість 50% автомобілів, що складає 176250 грн. Також стягнути судові витрати: судовий збір у розмірі 3209 грн. 91 коп. (з урахуванням раніше сплаченого судового збору у сумі 1799 грн.), витрати на проведення оцінки майна 1500 грн., витрати на професійну правничу допомогу 40 000 грн. 

Провадження у справі було відкрито 21.04.2025 р., судові засідання (з урахуванням підготовчих судових засідань) призначалися на 16.05.2025, 17.06.2025, 02.09.2025, 28.10.2025, 17.12.2025, 09.01.2026, 06.02.2026, 01.04.2026. Були заявлені клопотання про долучення письмових доказів, які судом задоволені. Було заявлене клопотання про відмову у прийнятті зустрічного позову, у задоволенні якого судом було відмовлено. 

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримала з підстав, що у ньому викладені. Зустрічний позов не визнає. 
Представник відповідачки за первісним позовом позов не визнала з підстав, що викладені у відзиві та письмових поясненнях. Зустрічний позов підтримує. 
Позивач та відповідачка в судове засідання не з`явилися. 
Суд вважає, за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які були належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи. Заяви чи клопотання щодо обов`язкової участі в судовому засіданні від них не надходили. 

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов підлягає до часткового задоволення. 

Обставини, встановлені при розгляді справи. 
ОСОБА_5 з 03 жовтня 2008 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1635. 
Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Під час перебування в зареєстрованому шлюбі позивач та відповідач у якості спільної сумісної власності набули нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 141,9 м. кв., житловою площею 89,8 м. кв. (дата державної реєстрації - 30.03.2016, номер відомостей про речове право – 14027943). Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29108371 від 05.04.2016. 
Зазначений житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначений житловий будинок за вказаною адресою значиться під номером «33б». 
Рішенням Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26.09.2018 року № 315 з метою впорядкування адресного господарства в АДРЕСА_1 на території Шпанівської сільської ради номер будинку було змінено з «№ 33б» на « АДРЕСА_1 ».
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.06.2024 року (справа № 570/2173/24). 
Між колишнім подружжям відсутня згода щодо поділу будинковолодіння. Позивач вважає, що сторонам має належати по 1/2 частині будинковолодіння, а відповідачка вважає, що їй має належати 2/3 частини, а позивачеві має належати 1/3 частина будинковолодіння. Свою позицію обґрунтовує тим, що донька проживає з нею, вона сплачує за навчання доньки у репетитора, а розмір аліментів, який відповідач сплачує позивачці на утримання доньки на підставі судового наказу від 17.05.2024 року, є недостатнім для утримання доньки, також наявна заборгованість зі сплати аліментів. А спірний будинок перебуває на земельній ділянці, яка була подарована позивачці за зустрічним позовом. Також вона вважає, що грошові кошти використовувалися ОСОБА_7 не в інтересах сім`ї. 
За час перебування в шлюбі подружжя набуло два автомобілі: 09.01.2020 – автомобіль OPEL MOVANO, 2463 (2006 року випуску); 19.09.2023 – автомобіль OPEL MOVANO, 2299 (2016 року випуску). 
З відповіді ГСЦ МВС від 22.04.2025 року слідує, що ОСОБА_8 зазначені автомобілі відчужив на користь третіх осіб: - 09.01.2024 перереєстрував автомобіль OPEL MOVANO, 2463, (2006) на нового власника за договором купівлі-продажу №8096/23/1/022384 від 13.12.2023 (СГ) (ТСЦ 0741); - 25.06.2024 перереєстрував автомобіль OPEL MOVANO, 2299, (2016) на нового власника по договору купівлі-продажу №6329/24/001996 від 25.06.2024 (СГ) (ТСЦ 5641).
25.07.2025 р. позивач за первісним позовом повторно набув у власність автомобіль OPEL MOVANO, 2299, (2016). 
Вартість будинковолодіння складає 449997 грн., яка сторонами не оспорюється (а.с. 14), за послуги експерта з оцінки майна позивач сплатив 1500 грн. (а.с. 23), за правничу допомогу позивач сплатив 40000 грн. (а.с. 30), позивач сплатив судовий збір 1799,91 грн. (а.с. 31) та 1410, 91 грн. (а.с. 116), позовна заява була подана через систему «Електронний суд». Представником позивача за первісним позовом була зроблена заява про розподіл судових витрат. 
Вартість автомобіля OPEL MOVANO, 2299, станом на 01.05.2025 року становить 746471 грн., яка сторонами не оспорюється (а.с. 54). 
Вартість автомобіля OPEL MOVANO, 2463, станом на 02.05.2025 року становить 393971 грн., яка сторонами не оспорюється (а.с. 61). 
Позивачка за зустрічним позовом сплатила судовий збір у розмірі 4561, 80 грн., позовна заява була подана через систему «Електронний суд». 
Представником позивачки була зроблена заява про розподіл судових витрат. 
Позивачка за зустрічним позовом надала докази сплати грошових коштів за додаткові навчання дитини (а.с. 69-90) на загальну суму 9157,1 грн.
Позивачка за зустрічним позовом не надала суду докази того, що з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини, що відкрито виконавче провадження, що у платника аліментів наявна заборгованість зі сплати аліментів. 
Позивачка за зустрічним позовом не надала суду доказів того, що земельна ділянка, на якій розташоване будинковолодіння, є власністю одного із подружжя, у даному випадку – ОСОБА_2 . 
Також суду не було надано доказів того, що під час шлюбу грошові кошти, які відповідач за зустрічним позовом отримав від продажу автомобілів, він використовував в інтересах сім`ї, в іншому випадку позивачка за зустрічним позовом не заявляла б відповідний позов, а ОСОБА_5 не ставив би питання про розподіл автомобілів та грошових коштів, отриманих вже після їх продажу. 

Положення законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
У відповідності до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. 
Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя врегульовано нормами статті 65 СК України. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Аналогічні за своїм змістом норми щодо здійснення права спільної сумісної власності містяться в статті 369 ЦК України: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Велика Палата ВС у своїй постанові від 22.09.2022 у справі №125/2157/19 виснувала, що: «… зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна (пункт 73 постанови)». 
В пункті 76 цієї вищевказаної постанови, Велика Палата зробила висновок щодо ефективного способу захисту прав другого із подружжя (співвласника), без згоди якого було відчуженого майно: « … у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна – ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого».
Верховний Суд у постанові від 02.10.2024 року у справі №686/26591/21 підтвердив правильність висновку суду апеляційної інстанції про стягнення з одного з подружжя на користь іншого компенсації половини вартості спірного автомобіля, виходячи з дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи, адже чоловік не довів наявність згоди дружини на відчуження автомобіля. 
Відповідно до положень частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. 
Положеннями частин 2, 3 статті 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Висновки суду. 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право особи на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
При розгляді справи було встановлено, що зазначене у позовах майно є спільною сумісною власністю подружжя. 
При розгляді справи не були встановлені обставини, що мають істотне значення, які б надавали суду можливість відступити від засади рівності часток подружжя.
Сплата ОСОБА_9 грошових коштів за додаткові навчання дитини (а.с. 69-90) на загальну суму 9157,1 грн. не визнаються судом такими обставинами, як і проживання з нею дитини. Утриманням дитини мають опікуватися обоє батьків. Адже при відступленні від рівності часток при поділі будинковолодіння, як про це просить ОСОБА_2 , це позбавить ОСОБА_1 власності на 17% будинковолодіння, що складає суму 74996,17 грн. Це при тому, що 1/2 частина від понесених витрат на навчання дитини від загального розміру 9157,1 грн. складає 4578,55 грн. (співвідношення 1:16,38), що є явно непропорційною умовою для відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі майна подружжя.
Тому суд вважає, що первісний позов в частині поділу будинковолодіння підлягає до задоволення, а зустрічний позов – не підлягає до задоволення. 
Щодо стягнення грошової компенсації одному з подружжя вартості автомобілів при відчуженні автомобілів другим з подружжя без згоди першого, то суд зазначає наступне. 
Вартість автомобіля OPEL MOVANO, 2299, станом на 01.05.2025 року становить 746471 грн., яка сторонами не оспорюється (а.с. 54). 
Вартість автомобіля OPEL MOVANO, 2463, станом на 02.05.2025 року становить 393971 грн., яка сторонами не оспорюється (а.с. 61). 
Загальна вартість майна: 746471+393971 = 1 140 442 грн., 1/2 вартості становить 570 221 грн. 
Та обставина, що на даний час ОСОБА_8 став власником автомобіля OPEL MOVANO, 2299, який ним був раніше відчужений без згоди ОСОБА_2 , не має правового значення при вирішенні спору про стягнення грошової компенсації за майно на корить ОСОБА_2 , і не усуває порушеного права ОСОБА_2 . Адже цей автомобіль був набутий ОСОБА_7 вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_9 , і цей автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Тому позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 на її користь компенсації половини вартості відчужених автомобілів, що становить 570 221 грн., підлягають до задоволення. 

Судові витрати. 
За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач за первісним позовом ОСОБА_5 заявив позов на суму 774474 грн. (224 988,5+176 250+373 235,5). 
Судовий збір сплатив у сумі 3210,82 грн. 
Мав сплатити судовий збір у сумі 6195, 79 грн. (774474 грн. х 0,8%).
На користь держави слід стягнути 2984,97 грн. 
Позивач ОСОБА_5 поніс судові витрати у розмірі: 3210,82 грн. (судовий збір), 1500 грн. (залучення спеціаліста), 40000 грн. (професійна правнича допомога), що складає у сумі 44 710,82 грн.
Позов задоволено на 29% від заявлених позовних вимог, тому з відповідачки за первісним позовом слід стягнути на його користь 12966, 14 грн. судових витрат (сплата судового збору, витрати на професійну правничу допомогу, витрати із залученням спеціалістів: 44 710,82 грн. х 29%). 

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявила позов на суму 870205,97 грн. (299 984,67+570 221). 
Судовий збір сплатила у сумі 4561,80 грн. 
Мала сплатити судовий збір у сумі 6961, 65 грн. (870205,67 грн. х 0,8%).
На користь держави слід стягнути 2399,85 грн. 
Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 понесла судові витрати у розмірі: 4561,80 грн. (судовий збір). Інші докази на підтвердження судових витрат не були надані суду. Позов задоволено на 91,4% від заявлених позовних вимог, тому з відповідача за зустрічним позовом слід стягнути на її користь 4169, 49 грн. судових витрат (сплата судового збору). 

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в :

Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про поділ спільного майна - задоволити часткаово. 

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, стягнення грошової компенсації - задоволити частково. 

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894274856246) спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначений житловий будинок за вказаною адресою значиться під номером « АДРЕСА_2 ». 
Рішенням Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26.09.2018 року № 315 з метою впорядкування адресного господарства в АДРЕСА_1 номер будинку було змінено з «№ 33б» на « АДРЕСА_1 ».

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власної на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894274856246).

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власної на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 894274856246).

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо зазначеного майна. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 570 221 (п`ятсот сімдесят тисяч двісті двадцять одну) грн. – компенсація вартості автомобілів, які були відчужені ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 : OPEL MOVANO, 2463, (2006) за договором купівлі-продажу №8096/23/1/022384 від 13.12.2023 (СГ) (ТСЦ 0741); OPEL MOVANO, 2299, (2016) на нового власника за договором купівлі-продажу №6329/24/001996 від 25.06.2024 (СГ) (ТСЦ 5641). 

У задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2399 (дві тисячі триста дев`яносто дев`ять) грн. 85 коп. судових витрат (сплата судового збору) за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: 101 __________(реєстраційний номер облікової картки платника податків – фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір у справі за позовом ___________ (ПІБ фізичної особи, чи назва установи, організації), Рівненський районний суд Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 966 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 14 коп. судових витрат (сплата судового збору, витрати на професійну правничу допомогу, витрати із залученням спеціалістів). 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2984 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 97 коп. судових витрат (сплата судового збору) за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: 101 __________(реєстраційний номер облікової картки платника податків – фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір у справі за позовом ___________ (ПІБ фізичної особи, чи назва установи, організації), Рівненський районний суд Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4169 (чотири тисячі сто шістдесят дев`ять) грн. 49 коп. судових витрат – сплата судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ). 

Відповідачка за первісним позовом: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_1 ). 

Суддя Красовський О.О.