справа № 940/1633/25 головуючий у суді І інстанції Косович Т.П.
провадження № 22-ц/824/6884/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Неживоком Ігорем Вікторовичем на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року, та на додаткове рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тетіївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Тетіївський міський голова Балагура Богдан Олегович, про стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до виконавчого комітету Тетіївської міської ради про стягнення моральної шкоди, в якому просила:
стягнути з виконавчого комітету Тетіївської міської ради на свою користь 200 000,00 грн моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням та незаконним переведенням.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05 лютого 2003 року її прийнято на посаду спеціаліста-бухгалтера Кашперівської сільської ради, далі 18 січня 2015 року - переведено на посаду секретаря-друкарки, діловода Кашперівської сільської ради.
09 грудня 2020 року Кашперівська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до виконавчого комітету Тетіївської міської ради згідно рішення Тетіївської міської ради №09-01-VII «Про реорганізацію сільських рад, що увійшли до складу Тетіївської міської ради».
09 лютого 2021 року розпорядженням Тетіївського міського голови від 05 лютого 2021 року №36 «Про звільнення працівників Височанської, Галайковської, Денихівської, Кашперівської, Клюківської, Кошівської, Одайпільської, Пятигірської, Теліженецької сільських рад» ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря-друкарки, діловода у зв`язку з реорганізацією на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/1221/22 дане розпорядження в частині звільнення ОСОБА_1 з посади секретаря-друкарки, діловода визнано протиправним та скасовано. ОСОБА_1 поновлено на посаді секретаря-друкарки, діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради.
На виконання даного рішення Тетіївським міським головою 22 травня 2023 року винесено розпорядження №96 к-тр «Про поновлення на посаді діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 поновлено на посаду діловода (віддалене робоче місце с. Клюки, с. Хмелівка Денихівського старостинського округу) виконавчого комітету Тетіївської міської ради з 22 травня 2023 року.
Вважаючи винесене розпорядження протиправним в частині переведення її на нове місце роботи с. Клюки, с. Хмелівка Денихівського старостинського округу, позивачка оскаржила його до суду.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/843/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Тетіївського міського голови Балагури Б.О. про визнання протиправним та скасування розпорядження Тетіївського міського голови Балагури Б.О. №96 к-тр від 22 травня 2023 року «Про поновлення на посаді діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради ОСОБА_1 » в частині, що стосується віддаленого робочого місця с. Клюки, с. Хмелівка Денихівського старостинського округу виконавчого комітету Тетіївської міської ради, та зобов`язання перевести її на посаду діловода Кашперівського старостинського округу виконавчого комітету Тетіївської міської ради - відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/843/23 скасовано, ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження Тетіївського міського голови Балагури Б.О. №96 к-тр від 22 травня 2023 року «Про поновлення на посаді діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради ОСОБА_1 » в частині, що стосується віддаленого робочого місця с. Клюки, с. Хмелівка, Денихівського старостинського округу Виконавчого комітету Тетіївської міської ради.
На виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/1221/22 з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі №940/843/23 Тетіївським міським головою винесено розпорядження №2.13.3-05/297 від 30 жовтня 2024 року, яким внесено зміни до розпорядження Тетіївського міського голови Балагури Богдана Олеговича №96 к-тр від 22 травня 2023 року в частині віддаленого робочого місця, а саме поновлено ОСОБА_1 у віддалене робоче місце в с. Кошів, с. Погреби Кашперівського старостинського округу.
Дане робоче місце знаходиться на значній відстані від місця її проживання в с. Кашперівка, прямого транспортного сполучення між с. Кашперівка та с. Кошів, с. Погреби немає, а власного транспорту вона не має, тому вона не має фізичної можливості прибувати до робочого місця. З приводу цього ОСОБА_1 неодноразово зверталась з відповідними листами до роботодавця, однак її звернення не надали позитивного результату.
З огляду на те, що з боку роботодавця відбулося неодноразове порушення її трудових прав, а саме незаконне звільнення та незаконне переведення, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили, позивачка в порядку ст. 237-1 КЗпП просить стягнути на її користь 200 000,00 грн моральної шкоди.
12 вересня 2025 року виконавчим комітетом Тетіївської міської ради до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/1221/22 та постанова Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі №940/843/23 були виконані, позивачку поновлено на роботі в Кашперівському старостинському окрузі (с. Кошів, с. Погреби входять у склад Кашперівського старостинського округу), як вона і просила у своїй заяві та апеляційній скарзі. Крім того, заявлена позивачкою сума моральної шкоди є явно завищеною та не підтверджена належними доказами.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з виконавчого комітету Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн моральної шкоди та 151,40 грн судового збору.
15 грудня 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Неживок І.В. подав до суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 гривень.
Додатковим рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року стягнуто з виконавчого комітету Тетіївської міської ради на користь ОСОБА_1 700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із такими рішеннями суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Неживок Ігор Вікторович 11 січня 2026 року через систему Електронний суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив змінити рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також змінити додаткове рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року, задовольнивши заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу повністю.
Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам в частині визначення грошового еквіваленту завданої позивачці моральної шкоди.
Зауважив, що незаконне звільнення позивача мало місце 09 лютого 2021 року, а порушене право відновлено рішенням Тетіївського районного суду Київської області лише 17 травня 2023 року.
Вказане рішення суду належним чином не виконане, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року. Попри можливість врегулювання спору в досудовому порядку, відповідач вчиняв очевидно неправомірні дії по відношенню до позивача. Фактично порушення її прав тривало з 09 лютого 2021 року (момент звільнення) по 30 жовтня 2024 року (прийняття розпорядження №2.13.3-05/297 к-тр від 30 жовтня 2024 року), тобто 3 роки 8 місяців та 22 дні.
За таких обставин, задоволення позовних вимог на суму 10 000,00 грн є явно не співрозмірним до часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану і фактично становить 227,27 грн за кожен місять протиправних дій.
Встановлена судом компенсація не забезпечує адекватного відшкодування моральної шкоди, за порушення прав людини, та ефективного юридичного захисту.
Незаконне звільнення позивача, та незаконне переведення, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації життя.
Будучи одинокою матір`ю позивач була незаконно звільнення з займаної посади, що вимагало від неї додаткових зусиль, для матеріального забезпечення родини.
Враховуючи характер правопорушення, а саме вчинення грубого порушення трудового законодавства щодо одинокої матері, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення матеріального становища, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, ураховуючи тривалість протиправних дій позивачем справедливо оцінено моральну шкоди в 200 000,00 грн.
Окрім того, оскільки витрати на професійну правничу допомогу суд розподілив пропорційно до задоволених позовних вимог, змінити також належить і додаткове рішення у справі і стягнути з відповідача заявлені ОСОБА_1 14 000,00 грн витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Неживоком Ігорем Вікторовичем на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року, та на додаткове рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тетіївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Тетіївський міський голова Балагура Богдан Олегович, про стягнення моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
13 лютого 2026 року від голови виконкому Тетіївської міської ради - Балагури Б.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій представник просив оскаржуване рішення залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 09 та 30 березня 2026 року задоволено заяви адвоката Неживока І.В. та голови виконкому Тетіївської міської ради Балагури Б.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Надано можливість представникам брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Попереджено представників, що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а також, що підтвердження особи учасника відбувається шляхом його авторизації в Системі із застосуванням електронного підпису.
У час призначений для розгляду справи апеляційний суд забезпечив проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Неживоком І.В. та Балагурою Б.О.
Однак, Балагура Б.О. участі у судовому засіданні не взяв, від імені голови виконкому Тетіївської міської ради до Системи приєдналася ОСОБА_2 , яка клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не подавала та, відповідно, суд не надавав їй можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Окрім того, 30 березня 2026 року адвокат Неживок І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про відкладення розгляду справи через сімейні обставини (смерть родича), доказів на підтвердження поважності причин неявки не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).
Виходячи з наведеного, апеляційний суд у межах своїх повноважень дійшов висновку про визнання причини неявки представника ОСОБА_1 - адвоката Неживока І.В. в судове засідання такою, що не доведена належними та допустимими доказами, а отже є неповажною. Таким чином, з огляду на належне повідомлення про судове засідання учасників справи, з урахуванням правового висновку Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі №752/8103/13-ц, категорії справи, та строку її розгляду, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Щодо доводів апеляційної скарги на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 лютого 2003 року ОСОБА_1 прийнято на посаду спеціаліста-бухгалтера Кашперівської сільської ради, далі 18 січня 2015 року - переведено на посаду секретаря-друкарки, діловода Кашперівської сільської ради, що підтверджується копіями розпоряджень Кашперівської сільської ради Тетіївського району Київської області №21 від 05 лютого 2003 року та №9 від 19 січня 2015 року.
Рішенням Тетіївської міської ради VІІІ скликання від 09 грудня 2020 року №09-01- VІІІ «Про реорганізацію сільських рад, що увійшли до складу Тетіївської міської ради» розпочато процедуру реорганізації Кашперівської сільської ради шляхом приєднання до Тетіївської міської ради.
Розпорядженням Тетіївського міського голови від 30 грудня 2020 року №161 «Про переведення працівників до виконавчого комітету Тетіївської місткої ради до закінчення реорганізації сільських рад, що увійшли до складу Тетіївської міської ради» ОСОБА_1 переведено до апарату виконавчого комітету Тетіївської міської ради з 01 січня 2021 року до закінчення реорганізації сільських рад, що увійшли до складу Тетіївської міської ради 09 лютого 2021 року.
09 лютого 2021 року розпорядженням Тетіївського міського голови від 05 лютого 2021 року №36 «Про звільнення працівників Височанської, Галайковської, Денихівської, Кашперівської, Клюківської, Кошівської, Одайпільської, Пятигірської, Теліженецької сільських рад» ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря-друкарки, діловода у зв`язку з реорганізацією на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/1221/22, яке набрало законної сили 19 грудня 2023 року, дане розпорядження в частині звільнення ОСОБА_1 з посади секретаря-друкарки, діловода визнано протиправним та скасовано. ОСОБА_1 поновлено на посаді секретаря-друкарки, діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради.
На виконання даного рішення Тетіївським міським головою 22 травня 2023 року винесено розпорядження №96 к-тр «Про поновлення на посаді діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 поновлено на посаду діловода (віддалене робоче місце с. Клюки, с. Хмелівка Денихівського старостинського округу) виконавчого комітету Тетіївської міської ради з 22 травня 2023 року.
Вважаючи винесене розпорядження протиправним в частині переведення її на нове місце роботи с. Клюки, с. Хмелівка Денихівського старостинського округу, позивачка оскаржила його до суду.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/843/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Тетіївського міського голови Балагури Б.О. про визнання протиправним та скасування розпорядження Тетіївського міського голови Балагури Б.О. №96 к-тр від 22 травня 2023 року «Про поновлення на посаді діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради ОСОБА_1 » в частині, що стосується віддаленого робочого місця с. Клюки, с. Хмелівка Денихівського старостинського округу виконавчого комітету Тетіївської міської ради, та зобов`язання перевести її на посаду діловода Кашперівського старостинського округу виконавчого комітету Тетіївської міської ради - відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, яка набрала законної сили 04 вересня 2024 року, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/843/23 скасовано, ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження Тетіївського міського голови Балагури Богдана Олеговича №96 к-тр від 22 травня 2023 року «Про поновлення на посаді діловода виконавчого комітету Тетіївської міської ради ОСОБА_1 » в частині, що стосується віддаленого робочого місця с. Клюки, с. Хмелівка, Денихівського старостинського округу Виконавчого комітету Тетіївської міської ради.
Вирішуючи спір у справі, місцевий суд виходив з того, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року у справі №940/1221/22 та постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року встановлено порушення трудових прав позивачки (незаконне звільнення та незаконне переведення), що призвело до моральних страждань останньої, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та матеріального забезпечення. З урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з виконавчого комітету Тетіївської сільської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто, негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
При цьому, слід враховувати, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У цій справі внаслідок незаконного звільнення позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні роботодавцем її трудових прав, звичайного способу життя, що призвело до страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя і додаткових витрат.
Місцевий суд цілком обґрунтовано вважав, що позивачем доведено факт заподіяння відповідачем їй моральної шкоди, а тому з урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивач вживала заходи для відновлення своїх порушених прав, вимушеності змін звичного способу життя у зв`язку з незаконним звільненням, відшкодування заявленої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн є справедливим та співмірним стражданням позивача.
Таким чином, враховуючи глибину моральних страждань позивача, тривалість відновлення її порушених прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн., оскільки такий розмір є достатнім та необхідним, врахувавши, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Враховуючи встановлені обставини справи, ступінь вини виконавчого комітету Тетіївської міської ради, принципи розумності та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначена ОСОБА_1 завдана моральна шкода у розмірі 200 000,00 грн є завищеною та не достатньо обґрунтованою, адже за час незаконного звільнення рішенням у справі №940/1221/22 позивачці компенсовано середній заробіток за час вимушеного прогулу. В той же час, права позивачки, порушені незаконним переведенням на роботу до іншого населеного пункту відновлені розпорядженням Тетіївського міського голови №2.13.3-05/297 к-тр від 30 жовтня 2024 року.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру
З огляду на фактичний обсяг послуг, наданих ОСОБА_1 адвокатом Неживоком І.В., їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), співмірність часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), колегія суддів вважає, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог (у даному випадку позов ОСОБА_1 задоволено на 0,05%), місцевий суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивачки 700,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що становить 0,05% від заявлених витрат у 14 000,00 грн.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 141, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Неживоком Ігорем Вікторовичем - залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року - залишити без змін.
Додаткове рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова