Справа № 344/15225/25 
Провадження № 22-ц/4808/549/26 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О. В.,
суддів:    Луганської В. М., Томин О. О.,
з участю секретаря   Кузнєцова В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕФЕСТ» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 26 січня 2026 року, у складі судді Польської М. В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕФЕСТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, 
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року представник ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст. 625 ЦК України.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06.03.2008 між ОСОБА_6 та АКБ «Правекс-банк» укладено Договір про відкриття кредитної лінії №4531-002/08Ф, на підставі якого ОСОБА_2 надано кредит. 06.03.2008 між АКБ «Правекс – банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладені договори поруки відповідно до умов яких, відповідачі зобов`язуються нести солідарну відповідальність перед АКБ «Правекс-Банк» за виконання зобов`язань ОСОБА_6 за Кредитним договором.
У зв`язку з невиконанням кредитного договору, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2013 року у справі №0907/2-5684/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором від 06.03.2008 у сумі 168 986,70 грн. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.10.2020 у справі №0907/2-5684/2011 замінено стягувача з ПАТ КБ «Правекс-банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансову компанію «Гефест».
У 2023 році позивач ТОВ «ФК «Гефест» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення фінансових санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, за період з 24.02.2019 по 23.02.2022. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2024 року у справі №344/19636/23 стягнуто з відповідачів на користь позивача за період з 24.02.2019 року до 23.02.2022 року 3 % річних - 15 208,80 грн, та інфляційних втрат - 36 950,63 грн.
Позивач зазначав, що в справі №344/19636/23 стягнуто фінансові санкції за період 24.02.2019 до 23.02.2022, а оскільки дане порушення є триваючим, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. В даній справі позивачем заявлено стягнення фінансових санкцій за попередній період з 30.03.2017 (в межах строку позовної давності) до 23.02.2019 (до дати початку періоду, за який стягнуто в справі №344/19636/23).
Просив, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму в розмірі 46 587,17 грн - 3% річних та інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №0907/2-5684/2011 від 12.12.2013, за період з 30.03.2017 по 23.02.2019, та судові витрати.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 січня 2026 року в задоволенні позову ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст.625 ЦК України – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» адвокат Остащенко О. М. подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та з істотним порушенням норм процесуального права.
За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Зазначає, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов`язання, а лише змінюється кредитор у відповідному зобов`язанні.
Вважає, що нарахування 3% та інфляційних витрат здійснюється за весь період порушення грошового зобов`язання, а стягненню підлягає в межах строку позовної давності, а тому з моменту прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду, нарахування здійснювалось попереднім кредитором - ПАТ КБ «Правекс Банк», і на підставі договору відступлення прав вимоги №20191219 від 19.12.2019, перейшло до ТОВ «ФК Гефест».
Представник позивача зазначає, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого у зв`язку з COVID-19, строки позовної давності продовжуються на весь період його дії. Оскільки карантин тривав з 12.03.2020 по 30.06.2023, перебіг загальної позовної давності (три роки) було зупинено з 30.03.2020, тому на момент подання позову цей строк не сплив. Продовження строків позовної давності зупинено також у зв`язку з введенням воєнного стану, шляхом внесення змін до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Вважає, що нарахування фінансових санкцій – 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності – 3 роки тобто з 30.03.2017 і тривало до введення воєнного стану 23.02.2022, що відповідає вимогам закону. Проте з урахуванням того, що за період з 24.02.2019 до 23.02.2022 фінансові санкції вже стягнуто, тому в позові заявлений період нарахування з 30.03.2017 по 23.02.2019.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 23 906,88 грн, з яких: 21 000,00 грн – правова допомога в апеляційному суді; 2 906,88 грн – судовий збір.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «ФК «Гефест» Остащенко О. М. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
У справі що переглядається позивач пред`явив позов у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму в розмірі 46 587,17 грн - 3% річних та інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №0907/2-5684/2011 від 12.12.2013, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором від 06.03.2008 у сумі 168 986,70 грн.
Стягнення фінансових санкцій позивачем заявлено за період з 30.03.2017 по 23.02.2019, тобто до дати початку періоду, за який стягнуто такі санкції в справі №344/19636/23.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем подані наступні докази: заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2013 року у справі №0907/2-5684/2011, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором від 06.03.2008 у сумі 168 986,70 грн та заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року у справі №344/19636/23, яким стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» три відсотки річних та інфляційне нарахування на суму боргу за кредитним договором № 4531-002/08Ф від 06.03.2008 за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 24.02.2019 по 23.02.2022 у сумі 52159,43 грн.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Доказів того, що рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2013 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованості за кредитним договором від 06.03.2008 у сумі 168 986,70 грн виконано - матеріали справи не містять.
Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилався на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.10.2020 у справі №0907/2-5684/2011, замінено стягувача з ПАТ КБ «Правекс-банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест».
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
До матеріалів позовної заяви та апеляційної скарги стороною позивача не долучено ухвалу суду про заміну сторони стягувача та договір відступлення права вимоги відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до боржників – відповідачів у справі.
Як вбачається із змісту ухвали Івано-Франківського міського суду від 05.10.2020 у справі №0907/2-5684/2011(наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень) 26.05.2017 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до п. п. 1.1. та 2.1. якого Новий кредитор (ТОВ «ФК «Авістар») набув право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, зокрема, але не виключно, за: Договором про відкриття кредитної лінії №1151-003/07Ф від 06.СЗІ укладеним з ОСОБА_1 .
19.12.2019 між ТОВ «ФК «Авістар» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест» укладено Договір №20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до п.2.1. якого Первісний кредитор (ТОВ «ФК «Авістар») відступає Новому кредитору (ТОВ «ФК «Гефест») за плату, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права вимоги до Боржників Поручителів за Кредитними договорами та Договорами забезпечення, вказаними у Реєстрах.
Реєстр Боржників до Договору №20191219 про відступлення прав вимоги від 19.12.2019, містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1, що виникли на підставі Договору про відкриття кредитної лінії №1151-003/070 від 06.03.2008.
Разом з тим, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2013 року у справі №0907/2-5684/2011, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором № 4531-002/08Ф від 06.03.2008 у сумі 168 986,70 грн (а.с.13)
Таким учином, у зазначених рішеннях міститься інформація щодо різних договорів про відкриття кредитної лінії № 4531-002/08Ф від 06.03.2008 та № №1151-003/070 від 06.03.2008.
У мотивувальній частині заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2024 року у справі №344/19636/23, яким стягнуто з відповідачів солідарно на користь ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 у сумі 52159,43 грн відсутнє посилання на встановлені обставини щодо того які саме Права вимоги до Боржників Поручителів за Кредитними договорами набув позивач за Договором про відступлення прав вимоги, укладеним 19.12.2019 між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест».
З огляду на зазначене, за відсутності належних доказів щодо того, які саме права вимоги набув позивач щодо відповідачів, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом мотивів відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕФЕСТ» залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 26 січня 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 квітня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. М. Луганська
О. О. Томин