УХВАЛА
15 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 536/1304/24
провадження № 51-721 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 
27 листопада 2025 року щодо останнього,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою на вказане судове рішення, у якій порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження. В обґрунтування вказує, що ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2026 року подану ним касаційну скаргу було повернуто із роз`ясненням права повторного звернення після усунення вказаних недоліків. У зв`язку з цим повторну касаційну скаргу подає через короткий термін після отримання вказаної ухвали Суду, що, на думку захисника, є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.
Дослідивши доводи клопотання, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Зі змісту наведеної норми слідує, що початок перебігу строку на касаційне оскарження для всіх учасників кримінального провадження, окрім засудженого, який тримається під вартою, законодавець пов`язує лише із однією подією - днем проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
За приписами ст. 115 КПК України, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Як слідує з матеріалів провадження, захисник  ОСОБА_4 в межах строку на касаційне оскарження звернувся до суду касаційної інстанції зі скаргою, яку ухвалою Суду від 02 березня 2026 року було залишено без руху та в подальшому ухвалою від 20 березня 2026 року, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, повернуто.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Частиною 1 статті 117 КПК Українипередбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
За сталою практикою Верховного Суду, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були, чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Наведені захисником у клопотанні доводи про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження Верховний Суд не може визнати поважними з огляду на таке.
При вирішенні цього питання Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об'єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
У своєму клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження  ОСОБА_4 посилається, як на підстави пропуску ним строку, на сумлінність виконання всіх дій для своєчасного звернення до суду касаційної інстанції та подачі нової скарги з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження одразу після отримання ухвали Суду від 20 березня 2026 року. Однак, вказані обставини жодним чином не впливають на перебіг строку касаційного оскарження та не є поважними причинами його пропуску.
Таким чином, ОСОБА_4 в межах строку на касаційне оскарження скористався своїм правом на оскарження судового рішення, однак, у зв`язку з допущеними порушеннями його касаційну скаргу було повернуто, тому обставини, наведені у клопотанні захисника, не можна вважати поважними у розумінні положень ст. 117 КПК України. 
Інших причин, які завадили ОСОБА_4 протягом строку на касаційне оскарження звернутися до Суду та, які можна було б визнати поважними, у клопотанні не наведено та колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для поновлення захиснику пропущеного строку на касаційне оскарження вказаного судового рішення, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.
За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути захиснику  ОСОБА_4 , оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження та відсутні підстави для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 , а касаційну скаргу повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3