ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року	справа № 463/8118/25	

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями,
в с т а н о в и в:
Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі – позивач) звернулося в Личаківський районний суду м. Львова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), у якому просило скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.08.2025 №4 про накладення на акціонерне товариство «Українська залізниця» штрафу у розмірі 142316,00 грн та закрити провадження у справі про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.10.2025 матеріали адміністративної справи за позовною заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про скасування постанови передано на розгляд Львівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою судді від 25.11.2025 позовну заяву залишено без руху.
28.11.2025, 02.12.2025 позивач подав заяву про усунення недоліків, до якої додав нову редакцію позовної заяви, у якій уточнив позовні вимоги та виклав у такій редакції: визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.08.2025 № 4 про накладення на Акціонерне товариство «Українська залізниця» штрафу у розмірі 142316 гривень 00 копійок.
Ухвалою судді від 03.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що складений представником відповідача протокол від 09.08.2025 № 440230 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», позаяк стюард ОСОБА_1 , у присутності якої складено такий протокол, не є представником перевізника у розумінні ст. 3 цього нормативно-правового акту.
Оскільки визначення поняття «представник перевізника» не міститься у вищезгаданому Законі, то під представником перевізника слід розуміти керівника, члена виконавчого органу юридичної особи-перевізника, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), або представника за довіреністю. Тобто, особа є лише у тому випадку уповноваженим представником перевізника, якщо у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) чітко визначене її право діяти від імені такого перевізника без додаткового уповноваження.
Стюард Коваль Д.М. не наділена повноваженнями з представництва інтересів АТ «Укрзалізниця» перед третіми особами, а відтак не може бути уповноваженим представником перевізника.
Пунктом 5 Порядку забезпечення надання перевізникам, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, та органам охорони державного кордону інформації про документи, необхідні пасажирам для в`їзду в Україну та до іноземних держав, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 №811, визначено, що Адміністрація Держприкордонслужби забезпечує у межах своїх повноважень надання органам охорони державного кордону, Мінінфраструктури інформації про документи, необхідні пасажирам для в`їзду в Україну та до іноземних держав (в т.ч. для громадян Федеративної Республіки Німеччина).
Відповідно до наданої інформації документами, які необхідні громадянам Федеративної Республіки Німеччина для в`їзду в Україну, є: паспорт громадянина для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, проїзний документ дитини, посвідчення особи моряка, проїзний документ для іноземців, проїзний документ біженця, проїзний документ особи без громадянства.
Зазначає, що 17.08.2012 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт», яким частину другу статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт» змінено та викладено в новій редакції, відповідно до якої при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні перевізник зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи. Зі змісту пояснювальної записки до проєкту Закону України «Про внесення змін до статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт» вбачається, що внесення вказаної зміни викликано недопущенням перекладення функцій співробітників прикордонної служби по здійсненню прикордонного контролю на провідників та водіїв транспортних засобів.
Міжнародною Угодою про міжнародне залізничне пасажирське сполучення, до якої приєдналася Україна згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 246, встановлено, що пасажир, відправник та отримувач багажу чи вантажобагажу зобов`язані виконувати паспортно-адміністративні, митні та інші правила, встановлені при проїзді залізничним транспортом у міжнародному сполученні. Залізниці не вправі контролювати дотримання зазначених правил, за виключенням встановлених органами залізниць чи міжнародних угод в сфері залізничного транспорту, і не несе відповідальності за невиконання цих правил пасажиром.
Відтак, на переконання позивача, лише представники Державної прикордонної служби України в межах своїх завдань та обов`язків наділені повноваженнями при здійсненні прикордонного контролю встановлювати наявність належно оформлених документів, які дають право перетину державного кордону України.
З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому виклав заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що перевізник зобов`язаний був перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення (на станції у Перемишлі) перевірити у пасажира - AL KADRY YAZAN, ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність належним чином оформлених документів, які необхідні для в`їзду до України, тобто наявність візи.
Пунктом 1 Указу Президента України «Про встановлення безвізового режиму для громадян держав - членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн» постановлено, що з 1 вересня 2005 року безвізовий режим в`їзду в Україну та транзитного проїзду через територію України для громадян держав-членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн, якщо термін перебування їх в Україні не перевищує 90 днів. 
Проте, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має громадянства Федеративної Республіки Німеччина, а має статус біженця у Федеративній Республіці Німеччина, відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» в`їзд в Україну здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи.
З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
09.08.2025 о 02 годині 15 хвилин, в пункті контролю для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі № 716 сполученням «Перемишль-Київ» (виконується перевізником - Акціонерне товариство «Українська залізниця») у вагоні №9 (на пасажирському місці № 56) виявлено пасажира, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перевозився з Республіки Польща до України та пред`явив на паспортний контроль проїзний документ біженця Федеративної Республіки Німеччини cepiї ZYZ184893, виданий 14.02.2024, дійсний до 13.02.2027, в якому відсутня віза для в`їзду на територію України.
Зазначене підтверджується протоколом №440230 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями.
Зазначений протокол складений в присутності представника перевізника – стюарта ОСОБА_1 , яка від підпису відмовилася в присутності двох свідків.
09.08.2025 стосовно громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноваженим представником Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України у зв`язку з відсутністю візи для в`їзду на територію України.
Відповідно до постанови №4 від 18.08.2025 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , розглянувши справу про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», накладено на перевізника Акціонерне товариство «Українська залізниця» штраф в розмірі сорок сім прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 142316 (сто сорок дві тисячі триста шістнадцять) гривень 00 копійок.
Постанова №4 від 18.08.2025 мотивована тим, що перевізником Акціонерним товариством «Українська залізниця» не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира візи, необхідної для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та призвело до спроби перевезення через державний кордон України одного пасажира без необхідних документів.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та п. 3 розділу VII Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.09.2013 №898 (зі змінами), копію постанови № 4 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями від 18.08.2025, скеровано АТ «Українська залізниця» листом від 19.08.2025. 
Не погоджуючись з постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.08.2025 № 4, вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1-4 с. 7 Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми без шкоди для міжнародних зобов`язань стосовно вільного пересування осіб Сторони будуть посилювати, наскільки це можливо, такий прикордонний контроль, який може бути необхідним для запобігання й виявлення торгівлі людьми.
Кожна Сторона вживає законодавчих або інших відповідних заходів для запобігання, наскільки це можливо, використанню транспортних засобів, які експлуатуються комерційними перевізниками, для вчинення правопорушень, визначених згідно із цією Конвенцією.
Де це доцільно й без шкоди для відповідних міжнародних конвенцій такі заходи включають запровадження обов`язку комерційних перевізників, зокрема будь-якої транспортної компанії або власника чи оператора будь-якого транспортного засобу, упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, які вимагаються для в`їзду до приймаючої держави.
Кожна Сторона вживає необхідних заходів згідно зі своїм внутрішнім законодавством для забезпечення санкцій у випадках порушення обов`язку, викладеного в пункті 3 цієї статті.
Пунктами 1-4 ст. 11 Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї, що доповнює Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності встановлено, що без шкоди для міжнародних зобов`язань щодо вільного пересування людей Держави-учасниці, наскільки це можливо, встановлюють такі заходи прикордонного контролю, які можуть знадобитися для попередження і виявлення торгівлі людьми.
Кожна Держава-учасниця вживає законодавчих або інших належних заходів для попередження, наскільки це можливо, використання транспортних засобів, експлуатованих комерційними перевізниками, при вчиненні злочинів, визнаних такими відповідно до статті 5 цього Протоколу.
У відповідних випадках і без шкоди для застосовних міжнародних конвенцій такі заходи включають встановлення для комерційних перевізників, у тому числі будь-якої транспортної компанії або власника чи оператора будь-яких транспортних засобів, зобов`язання переконатися в тому, що всі пасажири мають документи на в`їзд/виїзд, необхідні для в`їзду до приймаючої держави.
Кожна Держава-учасниця вживає необхідних заходів, відповідно до свого внутрішнього законодавства для того, щоб передбачити санкції за порушення зобов`язання, встановленого в пункті 3 цієї статті.
Статтею 19 Закону України від 03.04.2003 № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» на органи та посадових осіб Держприкордонслужби України, серед іншого, покладено обов`язок запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі, згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а під час дії воєнного або надзвичайного стану - на блокпостах чи контрольних постах осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил; здійснення самостійно або у взаємодії з органами Національної поліції і органами Служби безпеки України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальними органами чи територіальними підрозділами в межах контрольованих прикордонних районів контролю за дотриманням іноземцями та особами без громадянства, а також біженцями, особами, які потребують додаткового захисту, та особами, яким надано притулок в Україні, установлених правил перебування на її території.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 04.07.1996 №273/96-ВР «Про залізничний транспорт» (далі - Закон №273/96-ВР) залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо; залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ «Укрзалізниця»), утворений відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.
Згідно з п. 7.2. Розділу 7 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 № 1196, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 за № 310/13577 (далі - Правила № 1196), посадка в поїзд осіб, що здійснюють поїздку за повними, пільговими, у тому числі безплатними та груповими, проїзними документами, здійснюється за умови наявності проїзного документа та документа, що посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства), для пасажирів пільгових категорій - додатково оригіналу документа, що підтверджує право на пільговий проїзд.
Для осіб, які звільнилися з місць позбавлення волі, при проїзді їх до місця проживання документом, що засвідчує особу, є довідка про звільнення.
Пунктом 7.3. Розділу 7 Правил № 1196 передбачено, що провідник (стюард) вагона зобов`язаний перед подачею поїзда для посадки пасажирів вивісити трафарет та порядковий номер вагона, а після зупинки вагона - своєчасно відкрити двері та розпочати посадку пасажирів, перевіряючи проїзні документи, їх відповідність даті відправлення поїзда, номеру поїзда і вагона, відповідність ваги і розмірів ручної поклажі встановленим нормам, а в разі потреби - перевізні документи про оплату ручної поклажі, що перевозиться разом з пасажиром.
Пасажири без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами, з прізвищем та іменем у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу (за винятком допущених описок не більше трьох знаків), без документів, що посвідчують особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та з перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються.
У разі виявлення під час перевірки у поїзді пасажира без проїзного документа та документів, які посвідчують особу, а також документів, що підтверджують право на пільговий проїзд, пасажира з недійсним проїзним документом, з прізвищем та іменем (за винятком допущених описок не більше трьох знаків) у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу, він уважається безквитковим і повинен сплатити штраф та оплатити проїзд від станції посадки до станції призначення. У разі відмови від сплати штрафу та вартості проїзду пасажир повинен залишити поїзд на найближчій станції для подальшого оформлення вартості проїзду та протоколу про адміністративне правопорушення в установленому порядку із залученням представників правоохоронних органів.
Приписами ст. 15 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) визначено перелік документів, що дають право для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства, а саме: для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; для іноземців - громадян держав, які можуть в`їжджати в Україну без візи відповідно до законодавства України чи міжнародного договору України, - паспортний документ або інший документ, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 22-1 Закону № 273/96-ВР під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу, а перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.
За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до преамбули Закону України від 10.01.2002 № 2920-III «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» (далі - Закон № 2920-III) цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.
Згідно зі ст. 1 Закону № 2920-III підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення.
Звернення пасажира, який є іноземцем або особою без громадянства, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про надання притулку в порядку, встановленому законом, не звільняє перевізника від відповідальності, передбаченої цим Законом за перевезення чи спробу перевезення такого пасажира через державний кордон України без необхідних документів.
Перевізник звільняється від відповідальності, передбаченої цією статтею, якщо доведе, що документи, надані йому пасажиром перед початком міжнародного пасажирського перевезення, дали йому достатні підстави вважати, що пасажир мав документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, транзиту.
Матеріалами справи, а саме протоколом №440230 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, стверджується, що 09.08.2025, о 02 годині 15 хвилин, в пункті контролю для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі №716 сполученням «Перемишль-Київ» (виконується перевізником - Акціонерне товариство «Українська залізниця») у вагоні №9 (на пасажирському місці № 56) виявлено пасажира, а саме: AL KADRY YAZAN, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перевозився з Республіки Польща до України та пред`явив на паспортний контроль проїзний документ біженця Федеративної Республіки Німеччини cepiї ZYZ184893, виданий 14.02.2024, дійсний до 13.02.2027, в якому відсутня віза для в`їзду на територію України.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Пунктом 1 Указу Президента України «Про встановлення безвізового режиму для громадян держав - членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн» постановлено, що з 1 вересня 2005 року безвізовий режим в`їзду в Україну та транзитного проїзду через територію України для громадян держав - членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн, якщо термін перебування їх в Україні не перевищує 90 днів. 
Проте, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має громадянства Федеративної Республіки Німеччина, а має статус біженця у Федеративній Республіці Німеччина, відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 15 Закону № 3773-VI та ч. 1 ст. 8 Закону України від 05.11.2009 №1710-VI «Про прикордонний контроль» в`їзд в Україну здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи.
Таким чином, позивач, як перевізник, зобов`язаний був перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення перевірити у пасажира - громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги ст. 1 Закону № 2920-III та норми ст. 22-1 Закону № 273/96-ВР.
Отже позивачем не виконано обов`язок перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до України, оскільки проїзний документ біженця за відсутності візи не дає права на перетинання державного кордону України.
Щодо доводів позивача про порушення порядку складення Протоколу у зв`язку із відсутністю належного представника та не повідомлення представника Укрзалізниці про розгляд справи відповідачем, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 2 Закону № 2920-III справи про правопорушення, передбачені статтею 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України.
Від імені органів охорони державного кордону України розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи мають право начальники органів охорони державного кордону України та їх заступники.
Приписами ст. 3 Закону № 2920-III унормовано, що посадовою особою відповідного органу охорони державного кордону України, яка виконує функції із здійснення прикордонного контролю, про вчинення правопорушення складається протокол.
У протоколі зазначаються: дата і місце його складення; прізвище, ім`я, по батькові, посада особи, яка склала протокол; назва перевізника, його юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце реєстрації; прізвище, ім`я, по батькові особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника, у присутності якого складено протокол; прізвище, ім`я, по батькові свідків (за наявності); дата і місце вчинення правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення, а за наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка керує транспортним засобом, або представник перевізника має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.
Протокол складається у двох примірниках. Перший примірник разом з іншими документами, що стосуються справи, надсилається протягом трьох робочих днів з дня вчинення правопорушення посадовій особі, уповноваженій накладати штраф. Другий примірник вручається особі, яка керує транспортним засобом, або представнику перевізника під розписку.
За змістом ст. 5 Закону № 2920-III, особами, які беруть участь у розгляді справи, визнаються: представник перевізника; свідки; експерт; перекладач; захисник.
Частиною 1 ст. 6 Закону № 2920-III регламентовано, що справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника. В разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення представника про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду.
Згідно з ч.1, 2, 4 ст. 12 Закону № 2920-III посадова особа органу охорони державного кордону України, уповноважена накладати штрафи, приймає відповідне рішення протягом п`ятнадцяти днів після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи. Рішення оформляється постановою відповідної особи.
У справі про правопорушення посадова особа органу охорони державного кордону України виносить одну з таких постанов: 1) про накладення штрафу; 2) про закриття справи.
Постанова у справі про правопорушення повинна містити: найменування посади, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка винесла постанову; дату розгляду справи; відомості про перевізника, щодо якого розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення Закону, яким передбачається відповідальність за таке правопорушення; прийняте у справі рішення; розрахунковий рахунок та установу банку, до якої можна сплатити штраф; вказівку про порядок і строк її оскарження до суду.
На виконання вимог ст. 3 Закону № 2920-III протокол оформлений на юридичну особу Укрзалізниця, яка здійснює міжнародні пасажирські перевезення та забезпечує перевезення пасажирів потягом №716 сполученням «Перемишль-Київ», а не на фізичну особу.
Суд зазначає, що визначення поняття «представник перевізника» не міститься у Законі № 2920-III. Разом з тим покликання позивача, що таким представником може бути лише керівник, член виконавчого органу юридичної особи-перевізника, інша особа, уповноважена діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), або представника за довіреністю, жодними нормами не передбачена. Така позиція суперечить і самій суті складення протоколу при виявленні особи при перетині державного кордону, у якої відсутні документи, які надають право на в`їзд на території України. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач розглянув справу про порушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями у спосіб передбачений законом, зокрема повідомив про розгляд справи представника Акціонерного товариства «Українська залізниця», надав копію протоколу та докази вчинення адміністративного правопорушення.
Суд зауважує, що справа розглянута за участі представника перевізника ОСОБА_1 . Протокол підписаний посадовою особою відповідача (особою, яка його склала), представник перевізника від підпису відмовилася, що підтверджується двома свідками, зазначеними в протоколі.
У протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться о 12 год. 00 хв. 18.08.2025 в приміщенні НОМЕР_1 прикордонного загону.
Водночас, під час розгляду справи представнику Коваль Д.М. надано можливість ознайомитися з матеріалами справи, надати пояснення по суті та зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти свої мотиви.
Отже відповідач розглянув справу у спосіб, що передбачений законом, а посилання представника позивача на порушення положень вимог ч. 1 ст. 6 Закону № 2920-III, згідно яких справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника, є безпідставними, оскільки позивачу надано можливість забезпечити присутність представника при розгляді справи.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Зважаючи на досліджені судом докази в контексті вищенаведених норм, суд виснував, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.08.2025 №4 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, ґрунтується на вимогах закону, є правомірною і підстави для її скасування відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Судові витрати в силу приписів ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 250, 287 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. У задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150; ЄДРПОУ 40075815).
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна