КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/4832/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “АОИЛ” до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00084380702 від 26.06.2025, прийняте Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, яким ТОВ “АОИЛ” зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3982333,00 грн. та 995583,00 грн. штрафних санкцій;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00084420702 від 26.06.2025, прийняте Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, яким ТОВ “АОИЛ” зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 10712956,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що у період з 09.05.2025 по 22.05.2025 службовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АОИЛ» щодо дотримання законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за березень 2025, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків. За наслідком проведення перевірки складено акт від 29.05.2025 № 6683/11-28-07-02/44856476, в якому зазначено про порушення позивачем вимог ПК України, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 3 982 331 грн.; завищено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (податкового) періоду (рядок 21) на суму 10 712 956 грн. ТОВ «АОИЛ» не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки було подано заперечення. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято 26.06.2025 податкові повідомлення-рішення, зокрема: №00084420702, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 10 712 956,00 грн. та №00084380702, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3 982 333,00 грн. та 995 583,00 грн. штрафних санкцій. ТОВ «АОИЛ» вважає, що податкові повідомлення - рішення від 26.06.2025 є незаконними та підлягають скасуванню. Представник позивача наголошує на тому, що усі первинні документи, які відповідно до чинного законодавства, підтверджують вчинення операцій між ТОВ “АОИЛ” та його контрагентами ТОВ “САНГРЕЙС”, ТОВ ВК «АГРО-НОВА», ПП «ЮТА» були надані відповідачу під час перевірки. Також наголошував, що за спірними господарськими операціями товариство зазнало змін майнового стану, що не заперечується перевіряючими, а всі первинні документи: договори поставки, видаткові накладні, ТТН, акти перегляду ціни у повній мірі підтверджують господарські операції щодо придбання товару - насіння соняшнику в ТОВ “САНГРЕЙС”, ТОВ ВК «АГРО-НОВА», ПП «ЮТА» . Представник позивача зауважував, що всі податкові накладні від контрагентів зареєстровані в ЄРПН, що на його думку є підтвердженням реальності господарської операції. Крім того, зазначав, що в акті перевірки підтверджено наявність у ТОВ «АОИЛ» товару – насіння соняшнику, оскільки мало місце використання його в господарській діяльності. ТОВ «АОИЛ» жодним чином не пов`язаний договірними відносинами із контрагентами постачальників. У будь-якому випадку, перевірки по ланцюгу постачання контролюючим органом контрагентів-постачальників, самі по собі не спростовують реальність здійснення господарських операцій саме між ТОВ «АОИЛ» та ТОВ «САНГРЕЙС», ПП «ЮТА» , ТОВ ВК «АГРО НОВА», адже стосуються виключно діяльності останніх та їх взаємовідносин з контролюючим органом. Крім того, вказував, що сам по собі факт наявності рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості не є підтвердженням нереальності операції з постачання товару. Включення до переліку ризикових є внутрішнім інструментом податкової служби, спрямованим на моніторинг податкових накладних, і не є юридичною підставою для визнання операції нереальною. Факт включення контрагента до переліку ризикових не є безумовною підставою для визнання операції нереальною, якщо платник податків діяв добросовісно, здійснив належну перевірку контрагента та має належні документи. Нормами ПКУ не встановлено обов`язку платника податку перевіряти факти внесення контрагентів до переліку ризикових, особливо якщо господарська операція відбулась до моменту такого внесення, ТОВ ТОВ «САНГРЕЙС» внесено до переліку ризикових 07.02.2025, 11.03.2025, господарські взаємовідносини між ТОВ “АОИЛ” та ТОВ «САНГРЕЙС», відбувались у грудні 2024 року. Сам факт наявності кримінальних проваджень, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, а тому посилання інспекторів на наявність кримінального провадження, як на підставу порушення ТОВ «САНГРЕЙС» норм податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки вищезазначені акти не є вироком суду в розумінні ст.369 Кримінального процесуального кодексу України, яким встановлюються визнані судом доведеними фактичні обставин із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. До винесення вироку в рамках кримінального провадження, всі дії, документи в рамках досудового розслідування, тим більше листи Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області не можуть вважатись належним доказом підтверджує відсутності реальних правових наслідків господарських операцій проведених ТОВ “АОИЛ” та ТОВ “Сангрейс”. Представник позивача звертає увагу на те, що відповідачем не наведено жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання недійсними правочинів позивача з контрагентами. Також представник позивача вказує, що відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в первинних документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов (т.2 а.с.202-232), у якому повністю не погоджуються із заявленими позовними вимогами, заперечує проти позову в повному обсязі, вважає його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. При проведенні документальної планової перевірки ТОВ “АОИЛ” була використана наявна в контролюючому органі податкова інформація щодо контрагентів – постачальників ТОВ «САНГРЕЙС», ПП «ЮТА», ТОВ ВК «АГРО НОВА», взаємовідносини з яким декларувались товариством. Стверджував, що зібрана податкова інформація, що наведена в акті перевірки стосовно контрагентів, свідчить про неможливість здійснення вказаними суб`єктами господарювання діяльності. За результатами співставлення інформації ЄРПН з даними бухгалтерського обліку та первинних документів, наданих ТОВ «АОИЛ» до перевірки, в процесі аналізу господарських взаємовідносин з ТОВ «САНГРЕЙС» встановлено наступне. Згідно з інформацією ЄРПН та даних бухгалтерського обліку підприємства, до складу податкового кредиту з ПДВ за грудень 2024 року ТОВ «АОИЛ» віднесено суму ПДВ 5 451 600,00 грн по взаємовідносинах з ТОВ «САНГРЕЙС» на підставі податкових накладних, детальний опис яких здійснено в акті переірки. До перевірки ТОВ «АОИЛ» надано видаткові накладні, складені постачальником ТОВ «САНГРЕЙС». Відповідно до даних заяв про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (ф. № 20-ОПП), поданих ТОВ «САНГРЕЙС» до контролюючого органу, платником задекларовано склад за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Хоробичі, вул. Амосова, буд. 134 (починаючи з 21.06.2024) та елеватор за адресою: Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, м. Долинська, вул. Чумацький шлях, буд. 19 (починаючи з 30.11.2024 року), що експлуатуються на праві короткострокового користування, оренди або найму. Проте, в ЄРПН ТОВ «САНГРЕЙС» придбання послуг оренди будь-яких нежитлових чи складських приміщень протягом 2024 року, в т.ч. і протягом періоду господарських взаємовідносин з ТОВ «АОИЛ» у грудні 2024 року не задекларовано, що свідчить про відсутність місць зберігання товарів у постачальника. Крім того, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, - елеватор, що знаходиться за адресою: Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, м. Долинська, вул. Чумацький шлях, буд. 19, перебуває у власності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (задекларованого ТОВ «САНГРЕЙС» як склад): зареєстровано об`єкт нежитлової нерухомості - склад, загальною площею 456,9 м2, який перебуває з 01.11.2019 року у власності фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація щодо надання власниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказаних об`єктів оподаткування в оренду ТОВ «САНГРЕЙС», відсутня. Відповідно до даних податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІ-IV квартали 2024 року, ТОВ «САНГРЕЙС» нарахування та виплату доходів фізичним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не задекларовано, що свідчить про відсутність господарських взаємовідносин щодо оренди елеватора та складу. Також, постачання товару ТОВ «САНГРЕЙС» до ТОВ «АОИЛ» у грудні 2024 року задеклароване у загальному обсязі 2000 тонн зі складу за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Хоробичі, вул. Амосова, буд. 134, що ставить під сумнів фізичну можливість використання вказаного приміщення загальною площею 456,9 м2 для зберігання насіння соняшника в зазначеній кількості. Крім того, протягом 2024 року ТОВ «САНГРЕЙС» не задекларовано придбання електроенергії, послуг газо- чи водопостачання, відшкодування комунальних послуг, охорони тощо, тобто витрат пов`язаних з реальною експлуатацією будівель, споруд чи складських приміщень. Враховуючи вищезазначене, представник відповідача вважає, що неможливо встановити місце відвантаження товарів чи підтвердити факт отримання/передачі товару (насіння соняшника врожаю 2024 року), задекларованого як придбаний ТОВ «АОИЛ» саме від постачальника ТОВ «САНГРЕЙС», за умовами поставки «FCA склад продавця», оскільки відсутнє підтвердження взаємовідносин ТОВ «САНГРЕЙС» з власником складського приміщення, з якого могло відбуватись відвантаження насіння соняшнику. Крім того, вказує, що в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, що стосуються взаємовідносин з ТОВ «САНГРЕЙС» за період грудень 2024 року, адреса пункту навантаження вказана некоректно - без зазначення конкретної адреси, а саме Чернігівська область, Городянський р-н, с.Хоробичи, вул.Амосова, тобто без зазначення номера будинку. Проте, відсутня будь-яка інформація щодо обліку об`єктів оподаткування, які могли б експлуатуватись ТОВ «САНГРЕЙС» на праві власності або оренди безпосередньо за адресою: Чернігівська область, Городянський р-н, с.Хоробичи, вул.Амосова. Крім того, за результатами аналізу наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, встановлено факти перевезення ТМЦ одним водієм на одному транспортному засобі щоденно в прямому і зворотному напрямках протягом 10 днів поспіль, що з урахуванням часу на завантаження та розвантаження автомобіля, часу міжрейсового відпочинку водія, часу на передрейсовий технічний огляд транспортного засобу та передрейсового медичного огляду водія, часу на заправку автомобіля паливом та витрат часу руху автомобіля по заданому маршруту, свідчить про фактичну неможливість здійснення такої кількості перевезень. Крім того, задекларований обсяг поставки товару постачальником ТОВ «САНГРЕЙС» покупцю ТОВ «АОИЛ» у грудні 2024 року склав 2000 т, що ставить під сумнів фізичну можливість використання приміщення загальною площею 456,9 м2 для зберігання товару в зазначеній кількості. Також для навантаження на автотранспорт насіння соняшника в кількості 2000 т необхідна відповідна техніка та достатня кількість працівників, з урахуванням, що протягом доби навантажувалися по 8 вантажних автомобілів (з 16 по 25 грудня 2024 року включно) кількість завантаженого соняшника на авто від 24050 до 25600 кілограм. При цьому, на ТОВ «САНГРЕЙС» відсутня техніка для здійснення робіт з навантаження на транспортні засоби. На думку представника, вказане свідчить, що транспортування по ланцюгу постачання товару від ТОВ «САНГРЕЙС» (безпосередньо або від інших суб`єктів господарювання), за результатами перевірки не підтверджується, що свідчить на користь висновку перевірки про відсутність фактичної поставки ТМЦ (насіння соняшника врожаю 2024 року) від даного постачальника. Крім того, представник відповідача зазначає, що ТУ БЕБ в Одеській області щодо ТОВ “Сангрейс” розслідується кримінальне провадження через яке здійснювалися безтоварні операції з продажу зерна начебто вирощеного в с. Камінь Житомирського району, хоча за фактом це Товариство (яке до речі налічує лише одного працюючого – директора) не обробило в с.Камінь ні одного квадратного метру землі та не зібрало жодної зернини. Згідно з інформацією ЄРПН та даних бухгалтерського обліку підприємства, до складу податкового кредиту з ПДВ за січень, лютий 2025 року ТОВ «АОИЛ» віднесено суму ПДВ 3 708 783,08 грн по взаємовідносинах з ПП «ЮТА» на підставі податкових накладних. До перевірки були надані видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на перевезення товару, задекларованого як придбаний ТОВ «АОИЛ» у постачальника ПП «ЮТА» у січні, лютому 2025 року. В наданих до перевірки ТОВ «АОИЛ» товарно-транспортних накладних, вказані адреси пунктів навантаження: Харківська область, м. Первомайський, вул. Миру, 48А та Харківська область, Богодухівський район, смт Ков`яги, площа Гур`єва, буд. 2. Проте, відсутня будь-яка інформація стосовно складських чи виробничих приміщень, які могли б експлуатуватись ПП «ЮТА» на праві власності або оренди безпосередньо за вказаними адресами та з яких могло б відбуватись відвантаження насіння соняшнику задекларованого як реалізований від ПП «ЮТА» до ТОВ «АОИЛ». Зазначав, що у ПП «ЮТА» відсутня техніка для здійснення робіт з навантаження на транспортні засоби, а також ПП «ЮТА» послуги з навантаження у інших суб`єктів не придбавало. Вказане, на думку відповідача, свідчить про неможливість фізичного перевезення соняшника від ПП «ЮТА». Звертав, увагу, що Комісією ГУ ДПС у Харківській області ПП «ЮТА» внесено до переліку ризикових платників податків (відповідно до п. 8 критеріїв ризиковості, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1165) згідно з рішеннями: № 69894 від 14.03.2025, № 102363 від 22.04.2025 за період здійснення ПП «ЮТА» з 16.09.2024 по 14.03.2025 господарської діяльності. Отже, перевіркою фактично не підтверджено реальність здійснення ПП «ЮТА» господарських операцій з ідентифікованим товаром (насіння соняшнику) у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва, не підтвердженням транспортування (переміщення) товару, зберігання, навантаження, відвантаження, без залучення стороннього персоналу, що свідчить про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань ПП «ЮТА» з реалізації ідентифікованих товарів на адресу ТОВ «АОИЛ». Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних, даних ІКС «Податковий блок», податкової декларації з податку на додану вартість з додатками встановлено документальне оформлення ТОВ «АОИЛ» господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ ВК «АГРО-НОВА» у лютому, березні 2025 року з придбання товарів (насіння соняшника) на загальну суму 46 909 888,77 грн, в т.ч. ПДВ 5 760 863,53 грн. До перевірки ТОВ «АОИЛ» надано видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на перевезення насіння соняшника, задекларованого як придбаний ТОВ «АОИЛ» у постачальника ТОВ ВК «АГРО-НОВА» у лютому, березні 2025 року. В жодній з наданих до перевірки ТТН не зазначено часу прибуття автомобіля для завантаження, який повинен проставлятись у пункті навантаження. Отже, представник стверджує, що перевіркою не підтверджено фактичне транспортування товару, задекларованого як придбаний ТОВ «АОИЛ» у постачальника ТОВ ВК «АГРО-НОВА» у періоді січень, лютий 2025 року, у зв`язку з неможливістю зберігання насіння соняшника за вказаною в ТТН адресою місця навантаження, непідтвердженням транспортування ТМЦ саме від ТОВ ВК «АГРО-НОВА», що свідчить лише про документальне оформлення господарських операцій без їх здійснення в реальному просторі і часі. Комісією ГУ ДПС у Миколаївській області ТОВ ВК «АГРО-НОВА» внесено до переліку ризикових платників податків (відповідно до п. 8 критеріїв ризиковості, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1165) згідно з рішеннями: № 17451 від 13.03.2025, № 24582 від 15.04.2025, № 31138 від 20.05.2025 за період здійснення ТОВ ВК «АГРО-НОВА» з 14.09.2024 по 13.03.2025 господарської діяльності, зокрема з постачання насіння соняшника. Отже, представник відповідача стверджував, що фактично здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з купівлі (придбання) ТОВ «АОИЛ» товару у ТОВ «САНГРЕЙС» у грудні 2024 року, ПП «ЮТА» у січні - лютому 2025 року, ТОВ ВК «АГРО-НОВА» у лютому - березні 2025 року та складено первинні документи всупереч нормам частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.
Ухвалою судді від 21.07.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, на 14.08.2025 призначено підготовче провадження, витребувано докази. (т.2 а.с.142-143)
14.08.2025 у підготовчому провадженні оголошено перерву до 16.09.2025 для надання доказів. (т.6 а.с.16-17).
16.09.2025 у підготовчому провадженні оголошено перерву до 06.10.2025 для надання додаткових доказів. (т.6 а.с.18)
06.10.2025 у підготовчому провадженні оголошено перерву до 22.10.2025 у зв`язку з неявкою представника відповідача. (т.6 а.с.20)
Ухвалою судді від 22.10.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті на 18.11.2025. (т.6 а.с.89).
У судовому засіданні 18.11.2025 заслухано пояснення представників сторін та оголошено перерву до 04.12.2025 для надання додаткових доказів. (т.6 а.с.125)
У судому засіданні 04.12.2025 оголошена перерва до 16.01.2026 за клопотанням представника відповідача. (т.6 а.с.192)
16.01.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електроенергії, розгляд справи перенесено на 26.01.2026. (т.6 а.с.201-202)
26.01.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електроенергії, розгляд справи перенесено на 16.02.2026. (т.7 а.с.23, 26)
У судовому засіданні 16.02.2026 досліджено письмові матеріали у справі та оголошено перерву до 06.03.2026. (т.7 а.с.27).
У судовому засіданні 06.03.2026 продовжено дослідження письмових матеріалів справи та оголошено перерву до 24.03.2026 для ознайомлення представником позивача з письмовими додатковими пояснення представника відповідача. (т.7 а.с.61)
24.03.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з повітряною тривогою, розгляд справи перенесено на 14.04.2026. (т.7 а.с.62)
У судовому засіданні 14.04.2026 заслухано виступи представників сторін у судових дебатах, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення і повідомив сторонам дату і час його проголошення (т.7 а.с.63).
Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
У ході розгляду справи представником позивача визнано порушення, які викладено в акті перевірки в частині врахування суми ПДВ 9303,00 грн, нарахованої ТОВ «ІТЕРІС» (код ЄДРПОУ 35243062) на суму штрафу за понаднормовий простій автотранспорту у січні 2025 року у декларації за січень 2025 року, а також неврахування товариством уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ за грудень 2024 року та не зменшення залишку від`ємного значення за грудень 2024 року на суму 14888 грн, що вплинуло на суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню декларації за березень 2025 року.
Отже, в даній адміністративній справі суд досліджує встановлене контролюючим органом порушення щодо документального оформлення позивачем нереальних господарських операцій з придбання товарів по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ТОВ «САНГРЕЙС», ПП «ЮТА» , ТОВ ВК «АГРО НОВА», реальність постачання яких перевіркою не підтверджено.
Товариство з обмеженою відповідальністю “АОИЛ” зареєстровано як юридична особа з 21.07.2022 року, перебуває на податковому обліку в органах державної податкової служби та у перевіряємому періоді було платником податку на прибуток та податку на додану вартість. Основним видом діяльності за КВЕД є виробництво олії та тваринних жирів (КВЕД 10.41).
На підставі наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 06.05.2025 № 664-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АОИЛ» (код ЄДРПОУ 44856476)» (т.2 а.с.242), направлення на перевірку від 09.05.2025 №№1513, 1514 (т.2 а.с.243-244, у період з 09.05.2025 по 22.05.2025 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АОИЛ» щодо дотримання законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатами якої складено акт від 29.05.2025 № 6683/11-28-07-02/44856476. (т.1 а.с.13-41)
Згідно висновків акту встановлено порушення позивачем:
- п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, п.200.1, п.200.4, ст.200 ПК України в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 3 982 331 грн.;
- п.44.1 ст.44, п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6, ст.198 ПК України, оскільки завищено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (податкового) періоду (рядок 21 декларації) на суму 10 712 956 грн.
ТОВ «АОИЛ» не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки № 6683/11-28-07-02/44856476 від 29.05.2025 подано заперечення. (т.1 а.с.51-54)
Листом від 24.06.2025 ГУ ДПС в області повідомило позивача, що за результатами розгляду заперечень, прийнято рішення про правомірність висновків, викладених в акті перевірки № 6683/11-28-07-02/44856476 від 29.05.2025, тому будуть прийняті податкові повідомлення-рішення. (т.3 а.с.21-24)
На підставі висновків акту перевірки № 6683/11-28-07-02/44856476 від 29.05.2025 прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.06.2025 року:
- форми “В1” №00084380702, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2025 року у розмірі 3 982 333,00 грн. та нараховано штрафних санкцій у сумі 995 583,00 грн. (т.1 а.с.55-56)
- форми “В4” №00084420702, яким ТОВ «АОИЛ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2025 року в сумі 10 712 956,00 грн. (т.1 а.с.58)
У ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки перевіряючими встановлено, що перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 податкової Декларації суми податкового кредиту (рядок 17 (колонка Б) встановлено його завищення на 14 695 287 грн, оскільки було завищено показники:
- у рядку 10.3 (колонка Б) Декларації на 2 800 888 грн внаслідок врахування нереальних операцій з придбання насіння соняшника у ТОВ ВК «АГРО-НОВА» (код ЄДРПОУ 41219949) у березні 2025 року на суму ПДВ 2 800 888 грн;
- у рядку 16.1 (колонка Б) Декларації на 11 894 399 грн. Цьому передувало врахування всього на 11 894 399 грн у показниках рядків 10.3 і 17 (колонка Б) податкових декларацій з ПДВ за грудень 2024 року, січень-березень 2025 року нереальних операцій з придбання у контрагентів - постачальників:
ТОВ «САНГРЕЙС» (код ЄДРПОУ 42454066) насіння соняшника врожаю 2024 року у
Декларації за грудень 2024 року на суму ПДВ 5 451 600 грн;
ПП «ЮТА» (код ЄДРПОУ 32346591) насіння соняшнику у Деклараціях: за січень 2025 року на суму ПДВ 1 668 670 грн, за лютий 2025 року на суму ПДВ 2 040 113 грн;
ТОВ ВК «АГРО-НОВА» (код ЄДРПОУ 41219949) у Декларації за лютий 2025 року на суму ПДВ 2 724 713 грн.;
внаслідок врахування суми ПДВ 9 303 грн, нарахованої ТОВ «ІТЕРІС» (код ЄДРПОУ 35243062) на суму штрафу за понаднормовий простій автотранспорту у січні 2025 року у Декларації за січень 2025 року (це порушення визнано позивачем).
Не погодившись з вищенаведеними висновками та прийнятими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступні фактичні обставини у справі.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг та отримання доходу. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон №996-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відповідно п.п.14.1.178, 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.п.198.1-198.3 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
В силу п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Підпунктом 14.1.18 пункту 14 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу –
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.14 статті 200 ПК України, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника. 
При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
Додатково суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).
Якщо задекларована господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
У свою чергу, необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їхнього реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника з метою штучного створення умов для формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку.
Таким чином, з метою дослідження фактичного придбання активів у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок поставки, специфіку предмету поставки, обсяги і зміст поставки, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій з придбання активів, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (сертифікатів, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Станом на дату здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами: ТОВ «САНГРЕЙС», ПП «ЮТА», ТОВ ВК «АГРО НОВА», вказані юридичні особи були реально існуючими суб`єктами господарювання, не ліквідовані та не перебували у стані припинення. (т.1 а.с.135-141)
Судом встановлено, що у перевіряємий період ТОВ “АОИЛ” використовувало у своїй господарській діяльності власні та орендовані основні засоби – будівлі та споруди, автомобілі, майно та виробниче обладнання, земельні ділянки, що не заперечується відповідачем.

Щодо господарських відносин з ТОВ «САНГРЕЙС» (код ЄДРПОУ 42454066).
При проведенні перевірки встановлено придбання позивачем у ТОВ «САНГРЕЙС» насіння соняшнику протягом грудня 2024 року на загальну суму 44 391 600,00 грн, в т.ч. ПДВ 5 451 600,00 гривень. Суму ПДВ включено ТОВ «АОИЛ» до складу податкового кредиту за грудень 2024 року.
Судом встановлено, що між ТОВ “АОИЛ” (Покупець) та ТОВ «САНГРЕЙС» (Постачальник) укладено договори поставки від 16.12.2024 року № 16/12-2024 (т.2 а.с.21-22) 
Відповідно до умов вказаного договору поставки Постачальник, відповідно до попередньої домовленості з Покупцем, зобов`язується передати (поставити) Покупцеві у його власність сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника) (далі – товар), а Покупець зобов`язується прийняти товару і у визначений строк сплатити його вартість. Постачальник зобов`язується передати Товар на умовах визначених у специфікації. При поставці Товару Постачальник повинен надати покупцю оригінал належним чином оформленої товарно-транспортної накладної з обов`язковим заповненням всіх пунктів. Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості після відмітки фактичних показників якості лабораторії Покупця на товарно-транспортних накладних за умови відсутності претензій за якістю з боку Продавця. Строки поставки товару - зазначається у специфікації. Ціна товару за одну тонну залікової ваги визначається у специфікації. Покупець оплачує ціну Товару за кожну окрему партію поставленого товару у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 86% суми протягом 5-ти банківських днів з моменту надання Постачальником видаткової накладної; 14% протягом 5-ти банківських днів з дати реєстрації Постачальником податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.
До Договору поставки № 16/12-2024 від 16.12.2024 сторонами складено Специфікацію №1 від 16.12.2024 року. (т.2 а.с.23) Умови поставки: FCA склад продавця. Строк поставки до 20.01.2025 року.
Виконання умов вищенаведеного договору підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, карткою рахунку 631, журналами відважувань на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги грудень 2024 (т.2 а.с.27-36, 37-113, т.6 а.с.131-140, 157-164, т.7 а.с.5-7).
Послуги перевезення товару, придбаного у ТОВ «САНГРЕЙС» здійснювало ТОВ «ТЕМП АВТО ГРУП» на підставі договору №0112/24 від 01.11.202024 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні. (т.2 а.с.24-26), відповідач вказував, що вказані господарські операції з отримання ТОВ «АОИЛ» послуг транспортування від ТОВ «ТЕМП АВТО ГРУП» зареєстровані в ЄРПН та відображені в бухгалтерському обліку.
Придбане ТОВ “АОИЛ” у ТОВ «САНГРЕЙС» насіння соняшнику перероблене на виробничих потужностях ТОВ “АОИЛ” в олію соняшникову нерафіновану, яка поставлялася SUNOLTA OU (Естонія) за контрактом SFО210125.1/1 від 21.01.2025 (т.7 а.с.5-18, 19-21).
На виконання вимог ухвали суду від 21.07.2025 року ТОВ “САНГРЕЙС” надало пояснення у яких підтверджує господарські відносини з ТОВ “АОИЛ” у перевіряємий період, на підтвердження чого суду надано копії договору поставки, товарно – транспортних, видаткових накладних, податкових накладних, виписок по рахунку з банку (т.3 а.с.112-235).
Отже, господарська операція з ТОВ «САНГРЕЙС» безпосередньо пов`язана з господарською діяльністю ТОВ “АОИЛ”.
Проте, податковий орган, зменшуючи ТОВ “АОИЛ” суму бюджетного відшкодування з ПДВ та розмір від`ємного значення суми ПДВ , вказує на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ “Сангрейс”, оскільки первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів між ТОВ “АОИЛ” та ТОВ “Сангрейс”.
Так, відповідач посилається на те, що відповідно до поданих ТОВ “Сангрейс” до контролюючого органу заяв про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (ф. №20-ОПП) платником задекларовано склад за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Хоробичі, вул. Амосова, буд.134 (починаючи з 21.06.2024) та елеватор за адресою: Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, м. Долинська, вул. Чумацький шлях, буд.19 (починаючи з 30.11.2024), що експлуатуються на праві короткострокового користування, оренди або найму. Проте, в ЄРПН ТОВ “Сангрейс” придбання послуг оренди будь-яких нежитлових чи складських приміщень протягом 2024 року, у тому числі й протягом періоду господарських взаємовідносин з ТОВ “АОИЛ” у грудні 2024 року не задекларовано.
Суд враховує, що досліджені судом первинні документи по взаємовідносинах ТОВ “АОИЛ” та ТОВ “Сангрейс” у грудні 2024 року з придбання насіння соняшника за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024, не містять відомостей щодо використання у відповідній господарській операції елеватора, розташованого за адресою: Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, м. Долинська, вул. Чумацький шлях, 19. Отже, декларування ТОВ “Сангрейс” відповідного об`єкта не стосується оцінки реальності господарської операції за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 р.
Натомість судом встановлено та зазначалося відповідачем, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (задекларованого ТОВ «САНГРЕЙС» як склад): зареєстровано об`єкт нежитлової нерухомості - склад, загальною площею 456,9 м2, який перебуває у власності фізичної особи ОСОБА_2 . В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація щодо надання власниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказаних об`єктів оподаткування в оренду ТОВ «САНГРЕЙС», відсутня.
Також, відповідачем надано до суду пояснення ОСОБА_2 , який повідомив, що ТОВ «САНГРЕЙС» йому відоме, дане підприємство використовує земельні ділянки по договору суборенди з ТОВ “Сапфір-Агротех” (т.5 а.с.202-208).
До того ж, в акті перевірки самим відповідачем вказано, що у поданих контролюючому органу ТОВ «САНГРЕЙС» звітах за формою № 20-ОПП задекларовані як об`єкти оподаткування земельні ділянки у Чернігівській та Житомирській областях в кількості 430 одиниць. ТОВ «САНГРЕЙС» протягом періоду лютий 2024 - березень 2025 року в деклараціях платника єдиного податку IV групи за 2024 рік, зазначає площі земельних ділянок, як власних, так і орендованих (в т. ч. суборенда) від 1135,7 га (звітна, загальна від 09.02.2024 № 9023191442) до 11 283,8243 га (уточнююча звітна, уточнююча загальна, подана 23.04.2025 № 9428595438). Крім того, в ЄРПН ТОВ «САНГРЕЙС» у періоді червень - грудень 2024 року задекларовано придбання послуг з вирощування та збирання с/г культур.
Отже, відповідачем не доведено факт відсутності у користуванні ТОВ “Сангрейс” складського приміщення за адресою: Чернігівська область, Городнянський район, с. Хоробичі, вулиця Амосова, 134 та земельних ділянок, як і не доведено, яким чином зберігалася продукція.
Так, відповідач ставить під сумнів можливість використання складу за адресою: Чернігівська область, Городнянський район, с.Хоробичі, вулиця Амосова, 134, загальною площею 456,9 м2 для зберігання насіння соняшника в кількості 2000 т, однак, при цьому контролюючий орган не наводить своїх розрахунків, з огляду на які зроблені відповідні висновки, зокрема не зазначено висота складського приміщення, що виключає можливість підтвердити чи спростувати відповідні висновки відповідача. Окрім того, відповідачем не надано оцінку можливості зберігання насіння соняшнику на земельній ділянці біля складського приміщення у біг-бегах, у зернових рукавах, тощо. При тому, що самим відповідачем вказується, що ТОВ “Сангрейс” реєструє придбання таких товарів як біг-бегів та зернових рукавів.
Стосовно твердження відповідача щодо не декларування ТОВ “Сангрейс” у 2024 році придбання електроенергії, послуг газо- чи водопостачання, відшкодування комунальних послуг, охорони тощо, саме по собі не свідчить про відсутність господарських операцій з позивачем за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024. Також, не є підтвердженням нереальності відповідної господарської операції і відсутність у ТОВ “Сангрейс” витрат на послуги елеватора (в частині зберігання, очищення й сушіння) та витрат пов`язаних з проведенням сушіння та очищення власними силами.
Проведеними відповідачем розрахунками встановлено, що кожен водій задіяний у перевезеннях з пункту навантаження: Чернігівська область, Городянський р-н, с.Хоробичи до пункту розвантаження: Кіровоградська область, м.Кропивницький упродовж доби за один рейс долав 498 км, приблизний час поїздки 7 годин 12 хвилин, відповідно один оборотний рейс, без урахування часу на навантаженим та розвантаження автомобіля складає близько 14 годин 24 хвилин. При цьому контролюючий орган вважає, що один оборотний рейс за добу може бути виконаний лише за умови, що водій буде працювати без обов`язкового міжрейсового відпочинку, не витрачаючи час на обід, на заправку автомобіля, на передрейсовий технічний огляд, поточне технічне обслуговування транспортного засобу тощо. Проте, суд вважає такі міркування необґрунтованими, оскільки доба становить 24 години, відповідно час упродовж якого водій не керував транспортним засобом під час руху становить 9 годин 36 хвилин.
Відповідно до п.4.1 розділу IV Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. №340 після керування протягом 4 годин 30 хвилин водій повинен зробити перерву для відпочинку та харчування тривалістю не менше 45 хвилин, якщо не настає період щоденного (міжзмінного) відпочинку.
Отже, за час руху 14 годин 24 хвилин водій мав здійснити три зупинки по 45 хвилин. Відповідно, залишається ще 7 годин 21 хвилина упродовж яких могли здійснюватися навантаження та розвантаження транспортного засобу, передрейсовий огляд водія і транспортного засобу тощо.
Водночас, суд звертає увагу на те, що можливе недотримання перевізником ТОВ “Темп Авто Групп” умов праці водіїв може мати негативні наслідки виключно для перевізника, проте не може свідчити про нереальність господарської операції з позивачем за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024.
У відповідь на запит Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 21.05.2025 №2790/5/11-28-07-02-03 Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області листом №66828-2025 від 12.06.2025 повідомило, що за результатами розгляду направляють копії фотозображень з відеокамер відомчої системи відеоспостереження та відеоаналітики ГУНП в Кіровоградській області, на яких зафіксовано автомобілі з державними номерними знаками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 . Також, інформовано, що інші автомобілі, зазначені у зверненні, відеокамерами відомчої системи відеоспостереження та відеоаналітики ГУНП в Кіровоградській області не фіксувались. (т.3 а.с.5) Крім того, поінформовано, що відсутність фіксації транспортного засобу камерами відеоспостереження з функцією розпізнання державних номерних знаків не спростовує можливі пересування зазначеного транспортного засобу в межах Кіровоградської області.
Наказом МВС України від 13.06.2018 №497 затверджено Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", яка визначає порядок формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" (далі - ІП "Гарпун") інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - система ІПНП), призначеної для обробки відомостей про транспортні засоби (далі - ТЗ) усіх типів (автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них ТЗ та мопеди) та номерні знаки ТЗ (далі - номерні знаки), що розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду.
Метою ІП "Гарпун" є: об`єднання інформації про розшук ТЗ та номерних знаків в єдиному інформаційному просторі з використанням сучасних інформаційних технологій, комп`ютерного та електронного комунікаційного обладнання; забезпечення оперативного реагування та прийняття управлінських рішень посадовими особами органів (підрозділів) поліції щодо розшуку ТЗ та номерних знаків; моніторинг тимчасових потоків даних про номерні знаки, що надходять із систем відеофіксації, на предмет їх розшуку, одночасного перебування на різних ТЗ (номерні знаки - двійники), використання номерних знаків, що за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) знищено; забезпечення взаємодії з державними та приватними виконавцями під час розшуку ТЗ боржника у виконавчому провадженні.
Отже, на обліках інформаційної підсистеми «ГАРПУН» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» міститься інформація щодо транспортних засобів, які розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду. Інформація зберігається в ІП "Гарпун" протягом одного року з дати її зняття, після чого автоматично знищується.
Таким чином, посилання відповідача на інформацію надану ГУНП в Кіровоградській області щодо зафіксованого пересування автошляхами України транспортних засобів, які здійснювали перевезення товару від ТОВ «САНГРЕЙС» лише на території Кіровоградської області без фіксування в`їзду або виїзду вищевказаних транспортних засобів на територію Чернігівської та інших областей, як на підставу для відмови в позові та нереальності проведених операцій, відхиляються судом, оскільки транспортні засоби на які був наданий відповідачем запит не знаходяться у розшуку, а тому вказана відповідь не може бути належним доказом про те, що такі автомобілі не пересувалися по автошляхам України у визначений час.
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 808/1507/18.
Також не розцінюються судом як підтвердження нереальності відповідної господарської операції зазначені відповідачем недоліки оформлення товарно-транспортних накладних в частині не зазначення будинку за яким здійснювалося навантаження товару, відсутність відміток про тарування транспортного засобу, фактичну вагу прийнятого товару, відміток лабораторії щодо фактичних показників якості товару, не проставлення часу прибуття автомобіля для завантаження та розвантаження, оскільки товарно-транспортні накладні не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, однак є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а тому наявність недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій позивача з його контрагентом.
Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що транспортування товару за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 підтверджується належними доказами.
Доводи відповідача про те, що відповідно до рішень Комісії ГУ ДПС у Кіровоградській області ТОВ “Сангрейс” вносилося до переліку ризикових, відповідно до критеріїв ризиковості, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 р. №1165 – 02.05.2024 та 07.02.2025 не стосується періоду взаємовідносин із позивачем, які відбувалися у грудні 2024 року.
До того ж, судом встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі №340/2084/25, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року визнано протиправними та скасовано рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області № 7229 від 07 лютого 2025 року та № 12198 від 11 березня 2025 року про відповідність платника податку на додану вартість ТОВ "Сангрейс" критеріям ризиковості платника податку на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку. 
Стосовно того, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна інформація щодо кримінального провадження №72023161000000040 від 19.12.2023 за ч.2 ст.212 КК України, фігурантом у якому є ТОВ “Сангрейс”, то суд враховує, що сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності вироку, не може беззаперечно свідчити про порушення норм податкового законодавства.
Представником відповідача надано до суду копії допитів свідків у кримінальному провадженні №72023161000000040 від 19.12.2023, зокрема ОСОБА_3 директора ТОВ “Іващенко”, Корецького Олександра Онісімовича директора ТОВ “Сапфір Агротех”, ОСОБА_4 директора ТОВ “Сангрейс” (т.5 а.с.198-201, 202-208, 209-219).
Частиною першою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс.
У частині першій статті 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.
Отже, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.
Відповідачем не надано до суду постанови, ухвали чи вироку суду з оцінкою відповідних пояснень свідків.
Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 у справі №300/1753/21 дійшов висновку, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими Позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача його безпосередніми контрагентами. При цьому, лише наявність або відсутність окремих документів, а так само як і деякі помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд враховує, що доказами наданими позивачем та дослідженими судом під час розгляду справи підтверджено факт реальності господарської операції ТОВ “АОИЛ” з ТОВ “САНГРЕЙС”, а також зміну майнового стану ТОВ “АОИЛ” внаслідок такої господарської операції.

Щодо господарських відносин з ПП «ЮТА» (код ЄДРПОУ 32346591).
При проведенні перевірки встановлено придбання позивачем у ПП «ЮТА» насіння соняшнику у січні, лютому 2025 року на загальну суму 30 200 090,84 грн, в т.ч. ПДВ 3 708 783,08 грн, у тому числі у періодах: січень 2025 року на суму 13 587 738,98 грн, у т.ч. ПДВ 1 668 669,70 грн, лютий 2025 року на суму 16 612 351,86 грн, у т.ч. ПДВ 2 040 113,38 грн.
Судом встановлено, що між ТОВ “АОИЛ” (Покупець) та ПП «ЮТА» (Постачальник) укладено договори поставки від 28.01.2025 року № 28/01/2-2025 (т.1 а.с.196-200) 
Відповідно до умов вказаного договору поставки Постачальник, відповідно до попередньої домовленості з Покупцем, зобов`язується передати (поставити) Покупцеві у його власність сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника) (далі – товар), а Покупець зобов`язується прийняти товару і у визначений строк сплатити його вартість. Постачальник зобов`язується передати Товар на умовах визначених у специфікації. При поставці Товару Постачальник повинен надати покупцю оригінал належним чином оформленої товарно-транспортної накладної з обов`язковим заповненням всіх пунктів. Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості після відмітки фактичних показників якості лабораторії Покупця на товарно-транспортних накладних за умови відсутності претензій за якістю з боку Продавця. Строки поставки товару - зазначається у специфікації. Ціна товару визначається у специфікації. Покупець оплачує ціну Товару за кожну окрему партію поставленого товару у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 86% суми протягом 5-ти банківських днів з моменту надання Постачальником видаткової накладної; 14% протягом 5-ти банківських днів з дати реєстрації Постачальником податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.
До Договору поставки від 28.01.2025 року № 28/01/2-2025 сторонами складено Специфікації: №1 від 28.02.2025 року, де умови поставки: DAP м. Кропивницький, проспект Промисловий 19, строк поставки до 15.02.2025 року (т.1 а.с.201); №2 від 14.02.2025, де строк поставки до 01.03.2025 (т.1 а.с.202); №3 від 19.02.2025, де строк поставки до 26.02.2025. (т.1 а.с.203)
Виконання умов вищенаведеного договору підтверджується видатковими накладними, актами перерахунку ціни партії товару по якості, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, журналами відважувань на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги січень, лютий 2025 (т.1 а.с.204-250, т.2 а.с.1-20, т.6 а.с.127-130, 165-185).
Придбане ТОВ “АОИЛ” у ПП «ЮТА» насіння соняшнику перероблене на виробничих потужностях ТОВ “АОИЛ” в олію соняшникову нерафіновану, яка поставлялася SUNOLTA OU (Естонія) за контрактом SFО210125.1/1 від 21.01.2025 та SUNOLTA OU (Швейцарія) за контрактом SFО240325.1 від 24.03.2025 (т.7 а.с.1-3, 5-18, 19-21).
На виконання вимог ухвали суду від 21.07.2025 року ПП «ЮТА» надало пояснення у яких підтверджує господарські відносини з ТОВ “АОИЛ” у перевіряємий період, на підтвердження чого суду надано копії договору поставки, специфікацій, товарно – транспортних, видаткових накладних, податкових накладних, акти перерахунку ціни партії товару по якості (т.2 а.с.149-196).
Отже, господарська операція з ПП «ЮТА» безпосередньо пов`язана з господарською діяльністю ТОВ “АОИЛ”.
Проте, податковий орган, зменшуючи ТОВ “АОИЛ” суму бюджетного відшкодування з ПДВ та розмір від`ємного значення суми ПДВ, вказує на нереальність господарських операцій позивача з ПП «ЮТА», оскільки первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів між ТОВ “АОИЛ” та ПП «ЮТА».
Відповідач посилається на те, що в наданих до перевірки ТОВ «АОИЛ» товарно-транспортних накладних, що стосуються взаємовідносин з ПП «ЮТА» за період січень, лютий 2025 року, вказані адреси пунктів навантаження: Харківська область, м. Первомайський, вул. Миру, 48А та Харківська область, Богодухівський район, смт Ков`яги, площа Гур`єва, буд. 2. Проте, відсутня будь-яка інформація стосовно складських чи виробничих приміщень, які могли б експлуатуватись ПП «ЮТА» на праві власності або оренди безпосередньо за вказаними адресами та з яких могло б відбуватись відвантаження ТМЦ (насіння соняшнику) задекларованого як реалізований від ПП «ЮТА» до ТОВ «АОИЛ», а саме:
в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація щодо будь-яких об`єктів нерухомого майна, що перебуває у власності чи оренді ПП «ЮТА»;
в ЄРПН не зареєстровано податкових накладних на постачання власником приміщень за адресою: Харківська область, м. Первомайський, вул. Миру, 48А (ФГ «ПЕРВОМАГРО» (43316873) послуг оренди складських чи виробничих приміщень для ПП «ЮТА»;
в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація щодо будь-яких об`єктів нерухомого майна за адресою: Харківська область, Богодухівський район, смт Ков`яги, площа Гур`єва, буд. 2 та відповідно відсутня інформація будь-яких суб`єктів, які ними володіють;
у звітах про об`єкти оподаткування та/або об`єкти пов`язані з оподаткуванням (ф. №20-ОПП) ПП «ЮТА» не декларує експлуатацію чи використання будь-яких складських чи виробничих приміщень за вищевказаними адресами;
в ЄРПН відсутня інформація щодо придбання ПП «ЮТА» послуг оренди, суборенди будь-яких складських чи виробничих приміщень, а також послуг пов`язаних з реальною експлуатацією будівель, споруд чи складських приміщень, а саме: електроенергії, послуг газо- чи водопостачання, відшкодування комунальних послуг, охорони тощо.
у Відомостях про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за січень 2025 року та лютий 2025 року не задекларовано виплату доходів іншим найманим працівникам та фізичним особам у тому числі за ознаками 157 «дохід, виплачений самозайнятій особі» та за ознакою 106 «дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/ або користування);
Водночас, в акті перевірки відповідач у подальшому вказує, що ПП «ЮТА» згідно поданого звіту 20-ОПП декларує наявність об`єктів: офіс, склади, житлові будинки, земельні ділянки та автомобілі. Відповідно до даних фінансового звіту за ф. № 1-мс, станом на 31.12.2024 року задекларована балансова вартість основних засобів 4707,3 тис.грн, вартість запасів 24627,8 тис. грн. До того ж, зазначає, що у податковому розрахунку (ф.1ДФ, 4ДФ) за січень та лютий 2025 року ПП «ЮТА» нараховано дохід 8 особам за 101 ознакою доходів та 1 самозайнятій особі за ознакою 157. (т.3 а.с.80-81) Відповідно до даних ЄРПН, ПП «ЮТА» протягом періоду вересень-грудень 2024 року та січень-лютий 2025 року задекларовано постачання насіння соняшника та придбання насіння соняшника у цьому ж періоді від інших суб`єктів господарювання.
До того ж, згідно листа ГУ ДПС у Харківській області від 23.05.2025, відповідача повідомлено, що ПП «ЮТА» перебуває на обліку, є платником ПДВ, звітність до ДПС подається; до реєстру облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва в ІТС «Податковий блок» не вносилося; згідно звіту 20-ОПП підприємством у 2025 році включено 129 об`єктів земельних ділянок, складські приміщення, офісне приміщення, автомобілі та інше; чисельність працюючих на підприємстві згідно звіту за березень 2025 року 9 осіб. Згідно ЄРПН ПП «ЮТА» реалізувало ТОВ «АОИЛ» насіння соняшнику, яке було придбано у підприємств-сільгоспвиробників. (т.3 а.с.3-4)
Проведеними відповідачем розрахунками встановлено, що кожен водій задіяний у перевезеннях з пункту навантаження: Харківська область, м. Первомайський, вул. Миру 48А та розвантаження: Кіровоградська область, м. Кропивницький, проспект Промисловий, 19 складає 418 км, приблизний час поїздки 6 годин, відповідно один оборотний рейс, без урахування часу на навантаження та розвантаження автомобіля складає близько 12 годин. При цьому контролюючий орган вважає, що 2 оборотних рейси за добу може бути виконані лише за умови, що водій буде працювати 24 години на добу, - без обов`язкового міжрейсового відпочинку, не витрачаючи час на обід, на заправку автомобіля, на передрейсовий технічний огляд, поточне технічне обслуговування транспортного засобу тощо. Проте, суд вважає такі міркування необґрунтованими, оскільки доба становить 24 години, відповідно час упродовж якого водій не керував транспортним засобом під час руху становить 12 годин.
Як зазначалося судом вище відповідно до п.4.1 розділу IV Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. №340 після керування протягом 4 годин 30 хвилин водій повинен зробити перерву для відпочинку та харчування тривалістю не менше 45 хвилин, якщо не настає період щоденного (міжзмінного) відпочинку.
Отже, за час руху 12 годин водій мав здійснити дві зупинки по 45 хвилин. Відповідно, залишається ще 10 годин 30 хвилин упродовж яких могли здійснюватися навантаження та розвантаження транспортного засобу, передрейсовий огляд водія і транспортного засобу тощо.
Водночас, суд звертає увагу на те, що можливе недотримання перевізником ТОВ “ТК «ЛІДЕР» умов праці водіїв може мати негативні наслідки виключно для перевізника, проте не свідчить про нереальність господарської операції за договором поставки від 28.01.2025 року № 28/01/2-2025.
Щодо посилання відповідача у додаткових поясненнях на невідповідність інформації наведеної в ТТН та в журналах на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги, а саме дата складання ТТН не співпадає з датою вивантаження товару, що зазначена в журналі на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги, суд зазначає, що відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні №363, ТТН є документом, що оформлюється на момент передачі вантажу перевізнику, а не на момент його вивантаження у вантажоодержувача. Таким чином, дата складання ТТН відповідає даті завантаження та початку перевезення, а дата в журналі на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги, а також дата в ТТН в графі «відомості про вантаж», а саме в штампі відповідає даті фактичного вивантаження товару у покупця. Жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку співпадіння дати складання ТТН з датою вивантаження товару.
Стосовно доводів відповідача про недекларування насіння соняшнику в кількості 36680 кг, то позивач зауважував, що товар в зазначеній кількості було завезено ПП «ЮТА», однак реєстрація податкових накладних складених постачальником було зупинено у зв`язку з чим, ТОВ «АОИЛ» дані господарські операції не декларувались, що не спростовано відповідачем.
До того ж, не розцінюються судом як підтвердження нереальності відповідної господарської операції зазначені відповідачем недоліки оформлення товарно-транспортних накладних в частині некоректно вказаної адреси пункту навантаження, а саме: «місто Первомайський», яке 26.09.2024 перейменоване в м. Златопіль (постанова Верховної Ради України від 19.09.2024, набрала чинності 26.09.2024), оскільки товарно-транспортні накладні не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, однак є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а тому наявність недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій позивача з його контрагентом.
Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що транспортування товару за договором поставки від 28.01.2025 року № 28/01/2-2025 підтверджується належними доказами.
Посилання відповідача на те, що відповідно до рішень Комісії ГУ ДГПС у Кіровоградській області ПП «ЮТА» вносилося до переліку ризикових, відповідно до критеріїв ризиковості, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 – № 69894 від 14.03.2025, № 102363 від 22.04.2025 не стосується періоду взаємовідносин із позивачем, які відбувалися у січні-лютому 2025 року.
Суд враховує, що доказами наданими позивачем та дослідженими судом під час розгляду справи підтверджено факт реальності господарської операції ТОВ “АОИЛ” з ПП "ЮТА".

Щодо господарських відносин з ТОВ ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «АГРО-НОВА» (код ЄДРПОУ 41219949).
При проведенні перевірки встановлено придбання позивачем у ТОВ ВК «АГРО-НОВА» насіння соняшнику у лютому, березні 2025 року на загальну суму 46 909 888,77 грн, в т.ч. ПДВ 5 760 863,53 грн., у тому числі у періодах: лютий 2025 року на суму 22 186 948,81 грн, у т.ч. ПДВ 2 724 713,01 грн, березень 2025 року на суму 24 772 939,96 грн, у т.ч. ПДВ 3 036 150,52 грн.
Судом встановлено, що між ТОВ “АОИЛ” (Покупець) та ТОВ ВК «АГРО-НОВА» (Постачальник) укладено договори поставки від 13.02.2025 року № 13/02/1-2025 (т.1 а.с.62-66) 
Відповідно до умов вказаного договору поставки Постачальник, відповідно до попередньої домовленості з Покупцем, зобов`язується передати (поставити) Покупцеві у його власність сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника) (далі – товар), а Покупець зобов`язується прийняти товару і у визначений строк сплатити його вартість. Постачальник зобов`язується передати Товар на умовах визначених у специфікації. При поставці Товару Постачальник повинен надати покупцю оригінал належним чином оформленої товарно-транспортної накладної з обов`язковим заповненням всіх пунктів. Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості після відмітки фактичних показників якості лабораторії Покупця на товарно-транспортних накладних за умови відсутності претензій за якістю з боку Продавця. Строки поставки товару - зазначається у специфікації. Ціна товару визначається у специфікації. Покупець оплачує ціну Товару за кожну окрему партію поставленого товару у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 86% суми протягом 5-ти банківських днів з моменту надання Постачальником видаткової накладної; 14% протягом 5-ти банківських днів з дати реєстрації Постачальником податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.
До договору поставки від 13.02.2025 року № 13/02/1-2025 сторонами складено Специфікації, де умови поставки DAP м. Кропивницький, проспект Промисловий 19: №1 від 13.02.2025 року, строк поставки до 10.03.2025 року (т.1 а.с.67); №2 від 28.02.2025, де строк поставки до 20.03.2025 (т.1 а.с.68); №3 від 11.03.2025, де строк поставки до 17.03.2025. (т.1 а.с.69)
Виконання умов вищенаведеного договору підтверджується видатковими накладними, актами перерахунку ціни партії товару по якості, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, журналами відважувань на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги лютий, березень 2025 (т.1 а.с.70-195, т.6 а.с.141-156, 174-191).
Придбане ТОВ “АОИЛ” у ТОВ ВК «АГРО-НОВА» насіння соняшнику перероблене на виробничих потужностях ТОВ “АОИЛ” в олію соняшникову нерафіновану, яка поставлялася SUNOLTA OU (Естонія) за контрактом SFО210125.1/1 від 21.01.2025 та SUNOLTA OU (Швейцарія) за контрактом SFО240325.1 від 24.03.2025 (т.7 а.с.1-3, 5-18, 19-21).
На виконання вимог ухвали суду від 21.07.2025 року ТОВ ВК «АГРО-НОВА» надало пояснення у яких підтверджує господарські відносини з ТОВ “АОИЛ” у перевіряємий період, на підтвердження чого суду надано копії договору поставки, специфікацій, товарно – транспортних, видаткових накладних, податкових накладних, акти перерахунку ціни партії товару по якості, виписки по рахунку з банку. Крім того, надані докази на підтвердження договірних відносин з перевізником товару ТОВ «АВТОСВІФТ» (т.3 а.с.237-250, т.4 а.с.1-250, т.5 а.с.1-55).
Отже, господарська операція з ТОВ ВК «АГРО-НОВА» безпосередньо пов`язана з господарською діяльністю ТОВ “АОИЛ”.
Проте, податковий орган, зменшуючи ТОВ “АОИЛ” суму бюджетного відшкодування з ПДВ та розмір від`ємного значення суми ПДВ, вказує на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ ВК «АГРО-НОВА», оскільки первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів між ТОВ “АОИЛ” та ТОВ ВК «АГРО-НОВА».
Щодо посилання представника на те, що ТТН на транспортування насіння соняшнику від ТОВ ВК «АГРО-НОВА», а саме по ТТН від 01.03.2025 № 35, 36, 37 та ТТН № 7 від 15.02.2025 є розбіжності, то представник позивача зауважувала, що має місце технічна помилка, при заповненні журналу. Щодо ТТН № 54 від 07.03.2025 зазначена вага 23 840 кг і в журналі на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги також вказана вага 23 840 кг. 
Щодо тверджень відповідача про недекларування насіння соняшнику в кількості 68 200 кг, то позивач зазначав, що товар в зазначеній кількості було завезено ТОВ ВК «АГРО НОВА» в березні 2025 року, однак реєстрація податкових накладних складених постачальником було зупинено у зв`язку з чим, ТОВ «АОИЛ» дані господарські операції не декларувались.
Посилання відповідача на те, що відповідно до рішень Комісії ГУ ДГПС у Кіровоградській області ТОВ ВК «АГРО-НОВА» вносилося до переліку ризикових, відповідно до критеріїв ризиковості, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 17451 від 13.03.2025, № 24582 від 15.04.2025, № 31138 від 20.05.2025 не стосується періоду взаємовідносин із позивачем, які відбувалися у лютому-березні 2025 року.
Суд враховує, що доказами наданими позивачем та дослідженими судом під час розгляду справи підтверджено факт реальності господарської операції ТОВ “АОИЛ” з ТОВ ВК «АГРО НОВА».
З огляду на приписи положень пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, суд наголошує, що обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності – продукція, роботи чи послуги – мають вартісний характер і цінове вираження.
Отже, суд вважає, що наданими позивачем доказами підтверджується реальний характер господарських операцій позивача з його контрагентами, а відтак – і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.
Суд звертає увагу на те, що норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником ПДВ - покупцем товару (послуг) норм ст.198 ПК України щодо підстав виникнення права на податковий кредит. Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
До того ж, платник податку на додану вартість не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №120/4208/18-а, від 13 листопада 2020 року у справі № 520/9384/18, від 30 червня 2020 року у справі № 560/1716/19.
На час вчинення господарських операцій між позивачем та контрагентами, останні мали статус юридичної особи та були зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України, включені до ЄДРПОУ та були платниками ПДВ.
До того ж, насіння соняшника, придбане позивачем у вказаних контрагентів використовувалося у господарській діяльності ТОВ «АОИЛ», що не заперечується відповідачем. 
Щодо невідповідності вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, суд ще раз зауважує, що вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників (користувачів) автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Так, з урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість (справа №804/5751/15).
Верховний Суд зазначав, що “підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст”.
З огляду на викладене, здійснення господарських операцій з придбання товарів, які підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, слугують підставою для формування податкового кредиту на суму податку, сплачену у разі здійснення таких операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-XIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
З огляду на викладене, платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Правильність оформлення наданих позивачем первинних документів до цих правовідносин відповідачем не заперечувалось.
За висновком Великої Палати Верховного Суду зміни до статті 112 ПК України фактично закріпили нормативно ті підходи, які й до цього активно використовувалися в судовій практиці, а саме: доктрини належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності, - застосовували рішення Європейського суду з прав людини «Інтерсплав проти України», у якому позиція щодо «залученості» платника податків до протиправних діянь контрагента фактично запроваджувала ту саму належну обачність, яка згодом була відображена в Законі № 466-ІХ. Сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
Крім того, суд наголошує, що в ході судового розгляду справи не були надані докази того, що сторони зазначених договорів мали умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, щодо несплати податків. За своєю суттю нікчемним правочином в податкових правовідносинах є діяння платника податків, спрямоване на ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), тобто свідоме діяння певної фізичної особи, що при укладанні правочину діяла від імені такого платника, яке має в собі ознаки кримінально переслідуваного.
Також, суд звертає увагу, що будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Верховний Суд у поставові від 25 лютого 2021 року у справі № 640/3515/19 зробив правовий висновок, що законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Тому, Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття “добросовісний платник”, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування. Отже, чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.”
Також при розгляді даної справи, суд враховує правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2024 №813/2807/17, від 25.07.2025 року у справі № 420/4913/19, від 03.04.2025 №400/2777/21.
Як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2024 року у справі №340/4688/21, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію не може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій. Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак, не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності не відбувалося отримання платником податків від його контрагента товарів (роботи, послуг).
Також, суд зазначає, що відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічна ситуація може мати місце з основними засобами, вони можуть перебувати в користуванні за договорами оренди, лізингу тощо.
Твердження податкового органу про відсутність у суб`єктів господарювання необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Проте, контролюючим органом не досліджено обставин щодо залучення контрагентами - постачальниками матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або в іншій не забороненій законом формі у період поставок товарів.
Наданими до суду доказами позивач належним чином довів та в повному обсязі підтвердив правомірність віднесення відповідних сум до податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами – ТОВ “САНГРЕЙС”, ТОВ ВК «АГРО-НОВА», ПП «ЮТА» на підставі наявних у позивача первинних документів.
Відповідачем не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами. Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині взаємовідносин позивача з ТОВ “САНГРЕЙС”, ТОВ ВК «АГРО-НОВА», ПП «ЮТА» прийнято відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що податкові повідомлення - рішення від 26.06.2025 року №00084420702 та №00084380702, прийняті Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області стосовно ТОВ “АОИЛ” є протиправними в частині та підлягають скасуванню.
При цьому, суд зазначає, що враховуючи визнання позивачем частини порушень та вищенаведені висновки, суд зазначає:
податкове повідомлення - рішення №00084380702 від 26.06.2025 року підлягає скасуванню в частині взаємовідносин позивача з ТОВ “САНГРЕЙС”, ТОВ ВК «АГРО-НОВА», ПП «ЮТА» суми завищеного бюджетного відшкодування 3 967 443 грн. (3 982 331 – 14 888) та штрафних фінансових санкцій 991 861 грн. (995 583 – 3722);
податкове повідомлення - рішення №00084420702 від 26.06.2025 року також підлягає скасуванню в частині взаємовідносин позивача з ТОВ “САНГРЕЙС”, ТОВ ВК «АГРО-НОВА», ПП «ЮТА» суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 10 703 653 грн. (10 712 956 – 9 303).
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
ТОВ “АОИЛ” належним чином доведено обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги. В свою чергу відповідачем доводи позивача не спростовані, правомірність оскаржуваних рішень не доведено.
За наведених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із цим позовом позивачем сплачено судового збору у розмірі 30280,00 грн. (т.1 а.с.12).
З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 30 226,13 грн. (15 662 957,00 грн. (задоволена сума позову) / 15 690 870 грн. (сума позову) х 30 280,00 грн. (сума судового збору за подання даного позову)).
Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “АОИЛ” (25014, м.Кропимвницький, проспект Промисловий, 19, ЄДРПОУ 44856476) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м.Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, код ЄДРПОУ 43995486) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00084380702 від 26.06.2025 року в частині суми завищення бюджетного відшкодування 3 967 443 грн. та штрафних фінансових санкцій 991861 грн. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00084420702 від 26.06.2025 року в частині суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 10 703 653 грн.
У задоволені решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АОИЛ” (ЄДРПОУ 44856476) судові витрати на сплату судового збору в сумі 30 226,13 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (ЄДРПОУ ВП 43995486).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА