Справа № 278/3840/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі судді Дубовік О.М., за участю секретаря Кравчук Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову №889 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, прийняту 15.11.2024 стосовно нього. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.09.2024 року позивачу було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої йому належало з`явитись 22.09.2024 року; проте у визначений час він не з`явився по причині незадовільного самопочуття, про що повідомив поліцію, швидку та ВЛК на АДРЕСА_1 .
Після проходження медичного огляду та відповідно рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, згідно довідки від 14.11.2024. Однак, 15.11.2024 року була винесена оскаржувана постанова відносно позивача.
Також, постанова по справі про адміністративне правопорушення, згідно ст. 283 КупАП має містити зокрема з`ясовані під час розгляду справи пом`якшуючі/обтяжуючі обставини, про наявність останніх мала б міститися відмітка у постанові, проте було порушено процедуру і не з`ясовано всіх обставин справи. Також у постанові не містилося жодні відміток про з`ясування факту заподіяння майнової шкоди, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення правильного вирішення справи, що в свою чергу порушує процедуру розгляду справи п адміністративне правопорушення і ставить під сумнів законність прийнятого рішення.
У першому абзаці постанови № 889 від 15.11.2024 формулювання є неповним двозначним і це не дає змоги зрозуміти зміст постанови у повному обсязі. Така неточність може свідчити про неуважність, а це викликає об`єктивні сумніви щодо правомірності даної постанови.
Ухвалою суду від 16.09.2025 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; поновлено строк позивачу для звернення до суду із позовною заявою; звільнено позивача від сплати судового збору; постановлено витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у якій було винесено постанову серії № 889 від 15.11.2024 року.
Ухвалою суду від 21.11.2025 було вирішено перейти до розгляду справи № 278/3840/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності, в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
01.12.2025 року представником  ІНФОРМАЦІЯ_1 було виконано вимоги ухвали суду та надано копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у якій було винесено постанову серії № 889 від 15.11.2024 року.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просила залишити позовну заяву без розгляду, оскільки пропущені строки на звернення до суду.
У судовому засіданні позивач пояснив, що оскаржувану постанову отримав орієнтовно у червні 2025 року у виконавчій службі, а потім звернувся до Центру безоплатної правової допомоги; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, додатково пояснив, що у день коли він повинен був з`явитись до ТЦК, він викликав швидку допомогу через незадовільне самопочуття; повідомляв працівників швидкої медичної допомоги про те, що йому потрібно з`явитись до вище вказаного ТЦК.
Представник позивача – адвокат Чертков В.В., 13.03.2026 року звернувся до суду із відповіддю на відзив, у якому просив провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення та події правопорушення, мотивуючи тим, що старший солдат ОСОБА_2 повинен був точно вказати які саме дії ОСОБА_1 тягнуть відповідальність; у матеріалах справи відсутня отримана ОСОБА_1 повістка для явки у РТЦК; притягнення особи до відповідальності не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно військово-облікового документу, ОСОБА_1 визнаний непридатним для військової служби на підставі довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.11.2024 №4971/7 гр. ІІ ст. 40а (а.с. 6)
14.11.2024 ОСОБА_1 виключений (знятий) з військового обліку призовників (військовозобов`язаних, резервіств) п. 3 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (зворот. а.с. 6). Позивач має інвалідність (а.с. 26-37).
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №77964843 від 12.05.2025 року з ОСОБА_1 постановлено стягувати на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 штраф у розмірі 51000,00 грн (а.с. 7).
Повістка №317 видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо необхідності з`явитись 08.11.2024 року (а.с.8).
Повістка видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо необхідності з`явитись 04.04.2025 року (а.с. 8).
Повістка №120 видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо необхідності з`явитись 23.08.2024 року (а.с. 9).
Повістка №859 видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо необхідності з`явитись 22.09.2024 року (а.с. 9).
Повістка видана №160 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо необхідності з`явитись 10.09.2024 року (зворот. а.с. 9).
Згідно довідки від 14.11.2024 року, виданої головою ВЛК, у цей день ОСОБА_1 пройшов медичний огляд та визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (зворот. а.с. 8).
Повістка №1233 видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо необхідності з`явитись 22.09.2024 року (зворот. а.с. 9). Згідно розписки, ОСОБА_1 особисто отримав повістку №1293 (а.с. 66).
Згідно протоколу №889 від 08.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 було вручено повістку, відповідно до якої останній зобов`язаний був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 22.09.2024 року; проте у визначений у повістці час не з`явився та про наявність поважних причин неявки не повідомляв. ОСОБА_1 надав пояснення, що не з`явився по причині незадовільного самопочуття, про що повідомив поліцію, швидку та ВЛК на АДРЕСА_1 (а.с. 64).
Згідно звернення щодо доставлення громадян ІНФОРМАЦІЯ_6 просили ГУНП України в Житомирській області доставити ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення протоколу про адміністративне правопорушення (зворот. а.с. 65).
Згідно постанови №605 від 01.08.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 201-1 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 17000,00 грн (зворот. а.с 66-67).
Згідно постанови №889 від 15.11.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 201-1 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 25500,00 грн; розгляд справи здійснювався на підставі протоколу №889 від 08.11.2024; розгляд справи здійснювався у присутності ОСОБА_1 ; під час постановлення постанови ОСОБА_1 допущене правопорушення не оспорив, підтверджуючих документів щодо поважності неприбуття не надав (зворот. а.с 67-68, 5).
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оборону України" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
За змістом ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та унормована відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.
За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а саме - за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".
Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.
Згідно із ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Згідно з підпунктом 1 пункту 27 Порядку №560, під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Відповідно до п. 28 Порядку №560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
За приписами пункту 34 Порядку №560, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
Судом встановлено, що позивач отримав вище вказану повістку, щодо чого він не заперечує, та був обізнаний щодо необхідності 22.09.2024 року прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вказаний день та час він не прибув. Жодних доказів своєї неявки не надав ні при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ні в суді.
Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З огляду на встановлені судом обставини у цій справі суд вважає безпідставними покликання позивача про те, що відповідач порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього.
Підсумовуючи усе викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позову про її скасування із закриттям справи як похідних позовних вимог.
Окремо суд вважає за необхідне зазначити про порушення відповідачем приписів абзацу 2 ст. 33 КУпАП під час накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлено пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України та становить 17,00 гривень.
Зі змісту спірної постанови вбачається, що до позивача застосовне стягнення у максимальному розмірі 25500,00 грн (17,00х1500).
Водночас, суд встановив, що спірна постанова відповідача не містить відомостей стосовно того, у зв`язку з якими встановленими відповідачем обставинами під час розгляду справи про адміністративне правопорушення останній, з урахуванням відповідності характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та інших обставин, дійшов висновку про недостатність застосування мінімального розміру стягнення та наявності підстав для його застосування у максимальному розмірі.
З огляду на вказане суд зазначає таке.
Згідно з Конституцією України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61).
Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип домірності.
Конституційний Суд України зазначає, що принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення.
Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023).
З огляду на вказане Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 210 -1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
Беручи до уваги надання частиною третьою статті 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ТЦК, як посадова уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.
Якщо під час розгляду справи обставини, що обтяжують відповідальність, й інші значущі обставини не встановлені, накладення уповноваженим органом на особу адміністративне стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення мотивів у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідає вказаному вище принципу верховенства права та вимогам домірності.
У постанові, що оскаржується у цій справі, суд встановив відсутність мотивування застосування адміністративного стягнення штрафу у максимальному розмірі, а також не враховано відсутність обтяжуючих обставин.
За цих обставин суд дійшов висновку про те, що начальник ТЦК як суб`єкт накладання адміністративного стягнення застосував до відповідача найсуворіше стягнення за вчинене правопорушення і наклав на нього штраф у максимальному розмірі без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та домірності.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Суд, керуючись пунктом 3 частини першої статті 293 КУпАП, пунктом 4 частини четвертої статті 286 КАС, вважає наявними правові підстави для зміни заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
При цьому суд дійшов висновку про те, що штраф у розмірі 17000,00 грн, що є мінімальним можливим, відповідно до санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП, є домірним заходом адміністративної відповідальності.
Застосовуючи зміну заходу стягнення, передбаченого оскаржуваної постановою, суд виходить з принципу процесуальної економії та завдань адміністративного судочинства.
Згідно з правовим висновком, викладеним в ухвалі Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №9901/20/21, принцип процесуальної економії спрямований, у першу чергу, на пришвидшення розгляду справи (вирішення спору) та зменшення судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст.132КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зважаючи на результат вирішення справи, відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 241-247, 250, 286 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Змінити захід стягнення, застосований до ОСОБА_1 постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 889 від 15.11.2024, зі штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 грн, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Дубовік