Справа № 445/3332/25 
провадження № 2/445/632/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 квітня 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.
секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.

з участю позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Добушовського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції позивача 
11.12.2025 року позивач звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 43 638,97 грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, в обґрунтування якого вказує, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2024 року, яке набрало законної сили 18.12.2025 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 193 960,52 грн. Вказане судове рішення відповідачкою в добровільному порядку не виконувалось, а тому він, отримавши попередньо відповідний виконавчий лист, звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця Львівського виконавчого округу Ільчишин Л.В. В процесі виконавчого провадження заборгованість сплачена відповідачкою частково, вважає, що несвоєчасним виконанням судового рішення відповідач порушує його права, а тому просить стягнути із неї пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за період несвоєчасного виконання зобов`язання, а саме з 12.02.2025 року до 10.12.2025 року у розмірі 43 638,97 грн, згідно розрахунку наведеного у позові. 
В судовому засіданні позивач з цих же підстав просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви. 
Стислий виклад позиції відповідача 
Відповідач та/або її представник відзиву щодо заявленого позову не подавали. 
В судовому засіданні представник відповідача щодо заявленого позову заперечив, вказує, що відповідач частково виконує судове рішення, позивач не врахував всі суми, які були йому сплачені відповідачем за судовим рішенням, вважає, що позивач не має права на стягнення пені в порядку ст. 549 ЦК України, оскільки заборгованість виникла у відповідача за судовим рішенням, забезпечення виконання зобов`язання неустойкою можливе лише на підставі ст. 11 ЦК України, яка не передбачає пені за невиконання судового рішення. Такого права позивачу не надають і норми ЗУ «Про виконавче провадження». 
Після надання пояснення та дослідження доказів у справі представником подано письмові заперечення щодо позову, де викладено аналогічну правову позицію, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 16.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, із викликом сторін в судове засідання. 
Судові засідання у справі неодноразово відкладались, двічі за клопотанням представника відповідача та в одному випадку в ході дослідження доказів сторонам надано додаткову можливість обґрунтувати свої позиції щодо представлених доказів. 
В судовому засіданні 20.04.2026 року суд ухвалив перейти до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку з можливою потребою у здійсненні певних додаткових математичних розрахунків, сторонам повідомлено, що судове рішення у справі буле проголошено 27.04.2026 року о 08 год. 50 хв. 
Фактичні обставини справи встановлені судом
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2024 року у справі № права № 462/4130/24 за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 132 892,00 гривень заборгованості по заробітній платі, 12 257 гривень 32 копійки компенсації за невикористані відпустки, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, 42 600,00 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, 2000,00 гривень моральної шкоди, 1211,20 гривень судового збору та 3000 гривень витрат на правову допомогу, а разом 193 960,52 грн., копія якого долучена позивачем до позовної заяви. 
Вказане рішення вступило в законну силу 18.12.2024 року, а 20.12.2024 року на його виконання Залізничним районним судом м. Львова видано відповідний виконавчий лист, копія якого долучена позивачем до позовної заяви. 
Виконавче провадження № 76818359 від 20.01.2025 року з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу перебуває у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В.
Згідно наданих банківських квитанцій, відповідачем на користь позивача, у якості погашення заборгованості за вказаним судовим рішенням сплачено: 975,14 грн. - 27.01.2025 року, 14 649,31 грн. - 18.06.2025 року, 4500,00 грн. - 21.10.2025 року (кошти у розмірі 4090,91 грн. зараховано позивачу 27.10.2025 року), 4 700,00 грн. (з яких 4 272,73 грн. зараховано позивачу) - 27.11.2025 року, а також 5 393,50 грн. 14.08.2025 року, тобто загалом на виконання вказаного судового рішення відповідачем сплачено 29 381, 59 грн. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2024 року встановлено, що позивач з 11.03.2021 прийнятий на посаду менеджера з транспортно-експедиторської діяльності ФОП ОСОБА_2 , 02.01.2024 переведений на посаду керівника міжнародної логістики та 13.03.2024 звільнений із займаної посади за згодою сторін, тобто між сторонами існував трудовий договір, порушення якого призвело до стягнення з відповідача вищевказаних коштів. 
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 -3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За положеннями ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільного права визначені ст. 16 ЦК України, яка передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту не є вичерпним, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ст. ст. 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Висновки суду за результатом розгляду справи
Між сторонами існували договірні (причому не важливо усні чи письмові) трудові зобов`язання, в яких відповідач не виплатив позивачу усі належні грошові кошти, тобто порушив свої грошові зобов`язання, що встановлено та підтверджено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2024 року у справі № 462/4130/24, яке набрало законної сили. 
Відтак, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, невиконання умов договору, невиплата заробітної плати та подальше її стягнення за судовим рішенням породжує відповідне грошове зобов`язання між особою, яка такі кошти не виплатила та працівником, який має право на отримання таких коштів. 
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2024 року у справі № 462/4130/24, яке набрало законної сили. 
Враховуючи, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, коштів на виконання вказаного зобов`язання своєчасно не сплатив, у позивача виникло право на застосування наслідків порушення цього зобов`язання, передбаченого ч. 3 ст. 549 ЦК України, а саме право на стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Відтак, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову в цій частині. 
Щодо обрахунків розміру цієї пені, суд виходить з наступного. 
Сторонами не представлено суду будь-яких відомостей, які б вказували на погашення якої саме заборгованості за судовим рішенням сплачуються та зараховуються вищевказані кошти (судовий збір, витрати на правову допомогу, стягнення моральної шкоди, заборгованість по заробітній платі, тощо.) 
Виходячи із доводів позову та меж заявлених позовних вимог, позивач вказує про невиконане грошове зобов`язання за судовим рішенням, за несвоєчасне виконання якого повинна бути стягнута із відповідача пеня: 132 892 гривень заборгованості по заробітній платі, 12 257 гривень 32 копійки компенсації за невикористані відпустки, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, 42 600 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Зважаючи, що суму 12 257,32 та 42600,00 грн стягнуто за судовим рішенням без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, а розмір таких відрахувань становить 23% від вказаної суми, тобто 12617,18 грн, реальний розмір грошового зобов`язання, який мав би бути виконаний відповідачем на користь позивача за судовим рішенням становить 132 892,00 + 12 257,32 + 42600,00 - 12617,18 = 175 132,14 грн, а не 181 343,33 грн., як вказує у позові позивач. 
Позивач заявляє до стягнення з відповідача пені, розрахованої починаючи з 12.02.2025 року до 10.12.2025 року, а тому суд не виходить за межі позовних вимог та здійснює відповідні розрахунки пені, починаючи саме із вказаної дати – 12.02.2025 року і до 10.12.2025 року, тобто до дня, що передував пред`явленню позову. 
Станом на 12.02.2025 року заборгованість відповідачки перед позивачем за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання становила 175 132,14 грн – 975,14 грн (сума сплачена позивачу 27.01.2025 року) = 174 157,00 грн. 
Пеня розраховується судом за формулою: ((сума боргу) х (облікова ставка НБУ х 2) х (кількість днів прострочення)) / (100 х 365). 
Перший період: сума боргу - 174 157,00 грн, період нарахування з 12.02.2025 року по 06.03.2025 року, кількість днів прострочення - 23, облікова ставка НБУ - 14,5. Розмір пені за вказаний період становить 3 182,54 грн. 
Другий період: сума боргу - 174 157,00 грн, період нарахування з 06.03.2025 року по 17.06.2025 року, кількість днів прострочення - 103, облікова ставка НБУ - 15,5. Розмір пені за вказаний період становить 15 235,16 грн. 
18.06.2025 року відповідачем сплачено на користь позивача 14 649,31 грн., відповідно розмір грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем зменшено до 159 507,69 грн. 
Третій період: сума боргу - 159 507,69 грн, період нарахування з 18.06.2025 року по 13.08.2025 року, кількість днів прострочення - 57, облікова ставка НБУ - 15,5. Розмір пені за вказаний період становить 7 721,92 грн.
14.08.2025 року відповідачем, через платника ОСОБА_3 сплачено на користь позивача 5393,50 грн, призначення платежу зарплата ОСОБА_1 за 10-2023, згідно ухвали залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2024 року, справа № 462/4130/24. Призначення вказаних коштів чітко визначено, а отже вказана сума безпідставно не враховується позивачем в якості погашення заборгованості за судовим рішенням. Доводи позивача з даного приводу, що кошти сплачені не через приватного виконавця, а безпосередньо стягувачу, суд до уваги не приймає, оскільки відповідну заборгованість боржник вправі погашати як на рахунок виконавця, так і на рахунок стягувача, а також сплачувати відповідні кошти через третіх осіб. Копія відповідної квитанції на суму 5393,50 грн долучена представником відповідачки та наявна в матеріалах справи (а.с.61)
З врахуванням сплаченої суми 5393,50 грн, розмір грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем зменшено до 154 114,19 грн. 
Четвертий період: сума боргу - 154 114,19 грн, період нарахування з 14.08.2025 року по 20.10.2025 року, кількість днів прострочення - 68, облікова ставка НБУ - 15,5. Розмір пені за вказаний період становить 8 900,62 грн. 
У вказаному четвертому періоді розрахунок днів прострочення платежу здійснено до 20.10.2025 року, оскільки 21.10.2025 відповідачкою здійснено часткове погашення заборгованості на суму 4 500,00 грн., з яких 4090,91 грн переказано приватним виконавцем позивачу, а решта суми утримано виконавцем в якості витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця, тобто частково виконано грошове зобов`язання, а не день отримання цих коштів позивачем 27.10.2025 року. 
21.10.2025 року відповідачем сплачено 4 500,00, з яких, як вже було зазначено 4090,91 грн переказано приватним виконавцем позивачу, а решта суми утримано виконавцем в якості витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця, відповідно розмір грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем зменшено на 4 090,91 грн., тобто до 150 023,28 грн.
П`ятий період: сума боргу - 150 023,28 грн, період нарахування з 21.10.2025 року по 26.11.2025 року, кількість днів прострочення - 37, облікова ставка НБУ - 15,5. Розмір пені за вказаний період становить 4 714,43 грн.
27.11.2025 року відповідачем сплачено 4 700,00, з яких цього ж дня 4 272,73 грн переказано приватним виконавцем позивачу, а решта суми утримано виконавцем в якості витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця, відповідно розмір грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем зменшено на 4 272,73 грн., тобто до 145 750,55 грн.
Шостий період: сума боргу - 145 750,55 грн, період нарахування з 27.11.2025 року по 10.12.2025 року, кількість днів прострочення - 14, облікова ставка НБУ - 15,5. Розмір пені за вказаний період становить 1 733,03 грн.
Таким чином, загальний розмір пені за період з 12.02.2025 року по 10.12.2025 року, з врахування часткового погашення відповідачкою грошового зобов`язання, становить 3 182,54 грн. + 15 235,16 грн. + 7 721,92 грн. + 8 900,62 грн. + 4 714,43 грн. + 1 733,03 грн. = 41 487,70 грн. 
Відтак, враховуючи, що відповідачкою несвоєчасно виконано судове рішення, яке набрало законної, та не сплачено у повному обсязі на користь позивача відповідне грошове зобов`язання, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути пеню у розмірі 41 487,70 грн. 
В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 921,19 грн. (95,07 % від заявленої ціни позову). 
Керуючись ст. 11,15,16, 509, 525, 526, 549, 550, 611, ст. 2, 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд - 

у х в а л и в :
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , 41 487,70 грн (сорок одну тисячу чотириста вісімдесят сім гривень 70 копійок) пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , 921,19 грн. (дев`ятсот двадцять одну гривню 19 копійок) витрат по сплаті судового збору. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення виготовлено, підписано та оголошено 27 квітня 2026 року. 

Суддя          О.М. Кіпчарський