УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2461/25 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/2461/25 за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на рішення  Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я.
встановив:
У квітні 2025 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі – АТ «ОТП Банк»)звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 17 978,42 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 3 440,78 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6 566,04 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 7 971,60 грн, а також судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 11 серпня 2018 року між AT «ОТП Банк» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2020007204, відповідно до якого відповідач отримав кредит на придбання товару. Даний договір є змішаним, у якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надано декілька різних послуг, а саме кредитування та встановлення кредитного ліміту, з видачою і обслуговуванням картки. На дату укладення договору у формі заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% на місяць, а впродовж пільгового періоду 0,01 % річних.
Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у  ОСОБА_1 виникла заборгованість у вказаному розмірі.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором/Заявою-Анкетою №2020007204 від 11.08.2018 року в сумі 17 978,42 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту 3440,78 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту 6 566,04 грн; заборгованості за простроченими відсотками 7 971,60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, на які посилалась відповідач, як на відсутність підстав для задоволення позову. Зазначає, що будь-яких договорів з АТ «ОТП Банк» відповідач не укладала, оскільки відносно неї були вчинені шахрайські дії невідомими особами, які 27.03.2020, за невідомих її обставин, списали з її карткового рахунку двома траншами - переказами Moneysend portmone р2р (Е5522742) KIEV, UKR грошових коштів на загальну суму 11 423,00 грн. З цього приводу вона у липні місяці 2020 року звернулась з письмовою заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення до керівника АТ «ОТП Банк», в якій просила провести детальну перевірку щодо незаконного списання з її рахунку № НОМЕР_1 грошових коштів, зарахувати на її рахунок незаконно списані грошові кошти в сумі 11 423 грн, а також повідомити про результати розгляду її заяви. Однак будь-якої інформації про результати розгляду заяви від АТ «ОТП Банк» вона не отримувала. Крім того, вона звернулась до поліції та на підставі її заяви слідчим СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020060060000303 від 31.03.2020 за частиною 1 статті 190 КК України. Враховуючи, що Банком не було доведено ті обставини, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, апелянт невідкладно повідомила Банк та органи поліції про вчинення шахрайських дій відносно відповідача, а тому підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у районного суду не було. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Звертає увагу, що відповідно до умов Кредитного договору №2020007204 від 11.08.2018 ОСОБА_1 отримала два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно кредит у розмірі 12583,00 грн на придбання товару у Продавця на строк до 11.08.2020 та кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту (з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору) на строк 3 роки (з правом пролонгації). Звертає увагу, що заборгованість виникла саме у зв`язку із користуванням відповідачем кредитною карткою, тобто на підставі до п.2 Кредитного договору (Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2020007204 CARD від 11.08.2018). Позивачем на обґрунтування позовних вимог надано розрахунок заборгованості, який містить детальний опис здійснених операцій відповідачем, із зазначенням типу операції, нарахування процентів, надходження коштів на рахунок. З наданого розрахунку вбачається, що відповідач у період дії договору активно користувалася карткою, здійснюючи різні операції. Більш того,  ОСОБА_1 не спростовано факт отримання кредитних коштів, розмір заборгованості та не надано свого розрахунку заборгованості. Твердження відповідача про те, що за заявою останньої було відкрито кримінальне провадження №12020060060000303, то окрім тверджень щодо відкриття кримінального провадження та витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідачем не надається жодного належного та допустимого доказу того, що невідомі особи заволоділи її грошовими коштами шляхом шахрайських дій. Сама лише заява відповідача до правоохоронних органів щодо вчинення кримінального правопорушення яке передбачене ст.190 Кримінального кодексу України, не є тим належним та допустимим доказом того що невідомі особи заволоділи її грошовими коштами шляхом шахрайських дій. Крім того, твердження відповідача про те, що органами досудового розслідування встановлено факт здійснення саме шахраями незаконної платіжної операції є безпідставним, оскільки не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом під час розгляд справи встановлено, що 11.08.2018 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2020007204 на цільове використання кредиту, а саме придбання товару у продавця, загальний розмір якого склав 12 583,12 гривень, зі сплатою 0,01% річних, строк кредитування 24 місяці. 
Відповідно до умов кредитного договору №2020007204 від 11.08.2018 року ОСОБА_1 отримала два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно до п.1 кредитного договору кредит у розмірі 12 583,12 грн на придбання товару у продавця та строк до 11.08.2020 року та відповідно до п.2 кредитного договору кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту 3 500,00 грн (з можливістю його збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації). 
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, визначено умови обслуговування кредитної лінії (надалі - Кредит/Кредитна лінія). За користування Кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до Договору (надалі - Інформаційний листок). На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становить: 5% в місяць: розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01% річних. 
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, Заява-Анкета є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та Правил користування карткою (надалі - Правила), Інформаційного листка, Тарифами Банку, які розміщені на Офіційному сайті Банку (у розділі «Дебетні та кредитні картки»). 
11 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого остання підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних нею умов кредитування та підтвердила отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливостей оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.
Згідно рахунку-фактури №СФKSN-0000002497 від 11.08.2018, видаткової накладної №ЧKSN1-0049 від 11.08.2018 та фіскального чеку 000042306 від 11.08.2018 придбання товару здійснено відповідачем за кошти банку, з чітким переліком товарів, отриманих у кредит та суми розрахунку за товар із вказівкою на реквізити сторін та підписом позичальника.
Отже, на виконання умов Кредитного договору та Правил користування карткою, Банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю. 
З розрахунку заборгованості та звіту-розрахунку за договором №2020007204 вбачається активне клієнтське користування грошовими коштами (розрахунки карткою, зняття готівки, переказ коштів, поповнення рахунка, сплати обов`язкових платежів) та списання відсотків.  
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі надавши кредитні кошти, а відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, у сумі 17 978,42 грн, що складає: заборгованість за тілом кредиту – 3 440,78 грн; заборгованість за прострочене тіло кредиту – 6566,04 грн; заборгованість за простроченими відсотками – 7 971,60 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості та звітом розрахунку, які підтверджують активне користування  ОСОБА_1  кредитними коштами. Відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за договором кредиту, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором на загальну суму 17 978,42 грн.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, згідно положень статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Судом встановлено що 11.08.2018 року між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2020007204, відповідно до умов якого Відповідач отримала кредит на придбання товару на загальну суму 12 583,12 грн, з датою остаточного повернення кредиту 11.08.2020 року.
Разом з кредитним договором ОСОБА_1 підписала Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2020007204_CARD від 11.08.2018 року, що є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (далі Договір) та усіх додатків до нього, невід`ємною частино якого є Тарифи Банку, Паспорт споживчого кредиту.
Також 11.08.2018 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, за умовами якого АТ «ОТП Банк» надав кредитну лінію в сумі 3 500,00 грн з можливістю збільшення ліміту відповідно до кредитного договору на 36 місяців з правом пролонгації. Мета кредиту: споживчі цілі. Процентної ставки впродовж Пільгового періоду до 55 днів становить 0,01 % річних та 5% в місяць після закінчення пільгового періоду. Цього ж дня на підставі Заяви-Анкети Банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. 
Отже, укладений між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 договір є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і Позичальнику надано декілька різних послуг – кредитування та видача і обслуговування картки.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З наданих позивачем до суду першої інстанції доказів вбачається, що відповідач кредитні кошти отримала, активно ними користувалася та деякий час погашала кредитну заборгованість. Однак у повному обсязі свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 17 978,42 грн, що складає: заборгованість за тілом кредиту – 3440,78 грн; заборгованість за прострочене тіло кредиту – 6 566,04 грн; заборгованість за простроченими відсотками – 7 971,60 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою АТ «ОТП Банк» з рахунку приватного клієнта №2020007204 за період з 14.01.2019 по 16.10.2022 року.
Доводи відповідача про необґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитним договором, спростовуються матеріалами справи, зокрема кредитним договором, який має змішаний характер відповідачу видані кошти на придбання товару у сумі 12 583,12 грні одночасно відкрита кредитна лінія з видачею кредитної картки на суму 3 500,00 грн з можливістю збільшення кредитного ліміту та пролонгації, а також випискою по рахунку, з якої убачається, що відповідач користувалася кредитними коштами у межах кредитного ліміту, проте повністю використану суму коштів не повернула. Крім того колегія суддів звертає увагу, що надані позивачем розрахунок заборгованості, виписка по рахунку та витяги з реєстру боржників у сукупності є належними та допустимими доказами у справі, підтверджують факт передачі кредитних прав позичальнику та заборгованість за кредитними договорами. Також відповідачем ні в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції не були надані належні та допустимі докази на спростовування позовних вимог, зокрема таких, як контррозрахунку, виписки про рахунку, інформації про те, що відповідач виконала взяті на себе зобов`язання, та сплатила частково чи в повному обсязі наданий кредит.
Також колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором через вчинення щодо неї шахрайських дій шляхом списання з її рахунку невідомими особами грошових коштів виходячи з наступного.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладала з АТ «ОТП Банк» кредитний договір, не отримувала коштів від Банку колегія суддів до уваги не приймає, оскільки належних і допустимих на доказів на підтвердження даних обставин відповідачем суду не надано. 
Посилання відповідача на відсутність підстав для стягнення заборгованості через відкриття кримінального провадження № 12020060060000303 від 31.03.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, колегія суддів відхиляє, оскільки звернення до правоохоронних органів із заявою про заволодіння невстановленою особою шляхом зловживання довірою грошовими коштами, які належать відповідачу, не доводить цього факту. Крім того, твердження відповідача про те, що органами досудового розслідування встановлено факт здійснення саме шахраями незаконної платіжної операції є безпідставним, оскільки не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. 
З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за зобов`язанням на загальну суму 17978,42 грн. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості є доведеною.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення   Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий Судді