Справа № 752/7/26 
Провадження №: 1-кп/752/1624/26 
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 ,
провівши в приміщенні суду у місті Києві відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 62025050010035761, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2025 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня загальна, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей/непрацездатних осіб, офіційно непрацевлаштований, раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 296 України, 
ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи призваним на військову службу під час мобілізації 13.03.2025, будучи призначеним на посаду старшого оператора 2-го відділення протитанкових ракетних комплексів піхотного батальйону за наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 № 163, маючи звання солдата, порушуючи вимоги ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, військову присягу, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану 17.06.2025 був виписаний з Військової частини НОМЕР_2 , що дислокувалася в Запорізькій області та не прибув з лікувального закладу до місця тимчасового розташування Військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_3 . Після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 27.11.2025, коди він був затриманий працівниками правоохоронних органів як особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. 
Своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 
Крім того, 27.11.2025 вдень у ОСОБА_5 , який перебував у квартирі АДРЕСА_4 , виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю.
Реалізуючи цей умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність, караність та суспільну небезпечність своїх дій, а також можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, розуміючи, що перебуває у присутності інших осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моралі та добропристойності, 27.11.2025 о 14 год 36 хв, ОСОБА_5 вийшов на балкон зазначеної квартири, тримаючи при собі самозарядний сигнально-шумовий пістолет моделі Retay X Treme № НОМЕР_4 , калібру 9 мм Р.А., здійснив три постріли у невідомому напрямку. 
Своїми діями обвинувачений вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю. 
Так, здійснюючі постріли у денний час доби у межах житлової забудови з балконного приміщення житлової квартири у період постійних непередбачуваних загроз з боку країни-агресора під час вихваляння предметом, який хоч і не відноситься до вогнепальної зброї, проте вкрай на неї схожий, оцінюється як демонстрація зневаги до загальноприйнятих в українському суспільстві правил співжиття, принципів поваги до відчуття безпеки, уявлень про добро і зло, повага до ближнього, які сформувалися після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та сприяють гармонійному співіснуванню мирних громадян у умовах постійних збройних небезпек. Такі постріли без мети самозахисту були виявом протиставлення себе оточуючим, виявом зверхності. 
При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його як особу. Сумнівів у добровільності позиції учасників провадження, яким роз`яснено визначені у КПК України обмеження щодо права оскарження судового рішення, не встановлено. 
Вказаних висновків суд дійшов також і з огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнав свою вину, отримавши згоду сторін,суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу і стосуються вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.
У ході допиту свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 296 та ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, надав показання, за змістом яких він був мобілізований, у Харкові був у навчальному центрі, вчився на штурмовика, коли виконував бойове завдання, не дійшовши до позиції, отримав поранення та виконав наказ командира про відступ. Був направлений у госпіталь у Запорізькій області, де пробув 10 днів. Отримав дзвінок від матері, яка жалілася, що погано почувається. Був виписаний з госпіталю 17 числа. При виписці сказали прибути до своєї Військової частини № НОМЕР_5 "Скала". Після виписки приїхав у Київ та вирішив не повертатися на військову службу. Через 2-3 місяці поховав матір. Проживав у нареченої, бо вдома племінник поміняв замки у дверях. Намагався знайти роботу, щоб жити. 
На уточнюючі запитання суду повідомив, що не повідомляв командування про те, що їхатиме додому, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та/або військової служби правопорядку за місцем проживання про себе не повідомляв. До медичних установ, щоб лікувати свої поранення за місцем мешкання не звертався, бо не мав часу. Розумів, що повинен повернутися до Військової частини.
27.11.2025 прийшов в гості до друга Олєга за адресою: АДРЕСА_2 , де крім них також перебувала ОСОБА_7 та жінка на ім`я ОСОБА_8 . Був випивший та щоб повихвалятись, узяв свій сигнальний пістолет, який попередньо придбав у будівельному магазині "Епіцентр", демонстрував його, вийшов на балкон, де зробив три постріли. 
На уточнюючі запитання суду повідомив, що грубо порушити громадський порядок не хотів, у той же час, розумів, що міг налякати людей, що постріли шокуватимуть суспільство, викличуть стрес у громадськості, адже люди налякані обстрілами та військовими подіями. 
Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, до свого вчинку ставиться негативно, засуджує власну поведінку, розуміє, що вчинив неправильно і його дії є злочинними.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні достатньо чіткі, послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції в частині обвинувачення, що викладене в обвинувальному акті.
Отже, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 1 ст. 296, ч. 5 ст. 407 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який на профілактичних обліках не перебуває, має загальну середню освіту, не має власної родини, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має підтверджене місце реєстрації, непрацевлаштований, має поранення внаслідок бойових дій. 
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є визнання вини та щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не зазначено.
Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.
З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті кримінального закону, за якою ОСОБА_5 визнається винуватим. 
Наведені вище обставини, які пом`якшують покарання, а також наявність у обвинуваченого поранення, потребу у подальшому лікуванні, суд оцінює як такі, що обґрунтовують призначення покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією відповідної статті кримінального закону. 
Остаточне покарання призначається судом шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. 
Призначаючи покарання, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України та враховує при цьому, що метою покарання цього має стати перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, підстав для призначення покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, про що клопотав перед судом захисник, не вбачається з огляду на дію приписів с. 1 ст. 75 КК України. 
Майнова шкода кримінальним правопорушенням не заподіяна. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження у вигляді утримання під вартою обвинуваченого, враховуючи вимоги ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, проте з урахуванням імперативних норм, закріплених у ч. 1 ст. 197 КПК України, де передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Враховуючи, що обвинувачений не підтвердив наявність легального джерела доходів та соціальних зв`язків, адже сам зазначав, що не має близьких, суд вбачає наявними і сталим ризик переховування від суду задля цілей уникнення покарання. Такий ризик не зменшився і не зникли станом на час постановлення вироку, що обумовлює необхідність їх продовження. 
Доля речових доказів вирішується відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України. Законодавчих підстав для застосування спеціальної конфіскації до предмету вчинення кримінального правопорушення не вбачається з огляду на приписи ч. 1 ст. 96-1 КК України. 
Крім того, в порядку ч. 4 ст. 174 КПК України судом скасовується арешт, накладний в межах цього кримінального провадження на вилучене і визнане речовими доказами майно, що мало місце за ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19.12.2025 у справі № 752/29267/25.
У порядку ст. 124 КПК України на обвинуваченого покладаються документально підтверджені витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження.
Керуючись ст. 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання 
-за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
2.На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
3.Строк відбування покарання рахувати з 04.03.2026.
4.Відповідно до приписів ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк остаточно призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 27.11.2025 по 03.03.2026 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
5.Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01.05.2026.
6.Скасувати арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19.12.2025 у справі № 752/29267/25, на вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_5 , за місцем проживання ОСОБА_5 , майно, а саме: предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет чорного кольору з надписом "Retay", предмет за зовнішніми ознаками схожий на набої жовтого кольору у кількості 20 одиниць, товарний чек, предмет за зовнішніми ознаками схожий на відстріляні гільзи у кількості 3 одиниці. 
7.Речові докази, а саме: самозарядний сигнально-шумовий пістолем моделі Retay X Treme № НОМЕР_4 , калібру 9 мм Р.А., протирки каналу ствола, 12 патронів, калібру 9 мм, два патрона, калібру 9 мм Р.А. у демонтованому стані, дев`ять відстріляних гільз патронів, калібру 9 мм Р.А. та первинне упакування, товарний чек, знищити. 
8.Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта, що складаються з вартості проведеного експертного дослідження за висновком експерта від 19.12.2026 № СЕ-19/111-25/76368-БЛ в сумі 7 131 (сім тисяч сто тридцять одна) грн 20 коп. 
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним). 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1