Провадження № 2/359/1794/2026
Справа № 359/12919/25
РІШЕННЯ
Іменем України

03 лютого 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді  Журавського В.В.
при секретарі   Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.
В кінці жовтня 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, 17 лютого 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договір позики №1447585, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 4000 гривень на строк 28 днів зі сплатою процентів за процентною ставкою 1,99% в день (базова процентна ставка). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. 
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало своє зобов`язання за договором позики та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4000 гривень. 
21 червня 2021 року згідно умов договору факторингу №2106 від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги за кредитним договором №1447585 від 17 лютого 2021 року.
03 квітня 2023 року згідно умов договору факторингу №030423-ФК від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило на користь ТОВ «Фінпром Маркет» право вимоги за кредитним договором №1447585 від 17 лютого 2021 року.
Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «Фінпром Маркет» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 13392 гривні 80 копійок, що складається: заборгованості за тілом кредиту – 4000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками – 9392 гривні 80 копійок.

2. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача ОСОБА_2 просила проводити розгляд цивільної справи за її відсутності, дана вимога міститься в резолютивній частині позову. 
Відповідач ОСОБА_1 направила до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 вересня 2022 року у справі № 367/7210/21 було задоволено її позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У судовому рішенні зазначено «позивач ніколи не отримувала жодних кредитів, не підписувала жодних угод чи договорів з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Про існування кредитного договору №1447585 від 17.02.2021 позивач дізнавалася з постанови про відкриття виконавчого провадження. Даний договір є проявом діяльності шахраїв, які використовують персональні дані третіх осіб із метою заволодіння грошовими коштами шляхом оформлення злочинних угод.» За цим фактом відповідач зверталася до правоохоронних органів, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12021116100000989 від 06.10.2021 року. Крім того, під час розгляду справи Ірпінським міським судом встановлено, що 18 серпня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, на підставі виконавчого напису № 238683 від 26 червня 2021 року, було відкрито виконавче провадження. У межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Михайловичем 02 вересня 2021 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 16 вересня 2021 року було винесено постанову про арешт коштів майна. Водночас у ході виконавчого провадження було встановлено відсутність заборгованості, у зв`язку з чим постановою від 06 жовтня 2021 року виконавче провадження № 66558506 було закрито. 

3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.107-108)

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений договір позики № 1447585. За яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 4000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалася протягом 28 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка) (а.с.17).
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало своє грошове зобов`язання та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4000 гривень 00 копійок. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою від 30 вересня 2025 року, виданою ТОВ «Фінансова компанія «Фінексперс» №КД-000054821//ТНПП (а.с.20). 
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.  Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:  надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;  електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ст. ст.76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до положень частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно дост.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
За змістом ч.4 ст.82ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як виснував Верховний Суд у постановах від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21, факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач — ТОВ «Фінпром Маркет» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором позики №1447585 від 17.02.2021 року, посилаючись на невиконання нею зобов`язань за вказаним договором.
Тягар доведення позовних вимог покладений на позивача згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України та є його процесуальним обов`язком.
При цьому, позивач не надав суду переконливих та достатніх доказів, які б підтверджували отримання та користування кредитними коштами у розмірі 4000 гривень саме відповідачем ОСОБА_1 за умовами договору позики №1447585 від 17.02.2021 року.
Суд також враховує принцип преюдиційності судових рішень.
Відповідно до вимог процесуального законодавства, обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, є обов`язковими для суду під час розгляду іншої справи та не підлягають повторному доказуванню, якщо у такій справі бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 вересня 2022 року, яке набрало законної сили, встановлено обставини щодо відсутності факту укладення відповідачем кредитного договору. Зокрема, у зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що відповідач не отримувала кредитних коштів, не підписувала жодних договорів чи угод із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а про існування відповідного кредитного договору дізналася лише після відкриття виконавчого провадження.
Оскільки зазначене судове рішення набрало законної сили та встановлює юридично значимі обставини щодо відсутності між сторонами договірних правовідносин, суд при розгляді даної справи зобов`язаний враховувати ці обставини як преюдиційні.
Таким чином, повторне доведення факту укладення договору та виникнення зобов`язань відповідача є недопустимим, а доводи позивача у цій частині спростовуються встановленими преюдиційними обставинами, що, у свою чергу, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, встановлені судовим рішенням обставини свідчать про відсутність волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору, що виключає можливість виникнення між сторонами договірних зобов`язань.
За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню. 

7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову позивачу було відмовлено у повному обсязі, понесені стороною позивача судові витрати слід залишити за ним.
З наведених підстав та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13392 грн. 80 коп. – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення суду – 03 лютого 2026 року.

Суддя:      підпис 
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду    В.В. Журавський