ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25931/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Пенітенціарної академії України 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року (суддя Ремез Катерина Ігорівна) в адміністративній справі 
за позовом ОСОБА_1 
до Пенітенціарної академії України 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Пенітенціарної Академії України, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 до 07.03.2025 в неповному обсязі, а саме з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; зобов`язати Пенітенціарну Академію України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 07.03.2025 в загальній сумі 375 912,40 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44; визнати протиправною бездіяльність Пенітенціарної Академії України, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати; зобов`язати Пенітенціарну Академію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Пенітенціарної Академії України, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 до 07.03.2025 в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Пенітенціарну Академію України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 07.03.2025 в загальній сумі 375 768,44 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що дохід ОСОБА_1 у березні 2018 року становить 8 685,50 грн, тобто більше на 6 221,75 грн ніж сума таких же складових грошового забезпечення, виплачена у лютому 2018 року, у зв`язку з чим індексація-різниці грошового забезпечення позивача не нараховувалася та не виплачувалася. Також відповідач зазначає про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення у 2023 році та необхідності застосування наслідків пропуску строків звернення до суду з цим позовом.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у Пенітенціарній академії України.
Наказом № 187/ос від 05.03.2025 ОСОБА_1 звільнено з 07.03.2025 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (а.с. 8-9).
На звернення представника позивача від 26.03.2025 відповідач листом від 08.04.2025 за № 5/553 надав копії архівних відомостей, витяг з розрахунково-платіжних відомостей, копії розрахункових листів про нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 по день звільнення (а.с. 10-26).
Листом від 07.07.2025 Пенітенціарна академія України на звернення позивача повідомила, що ОСОБА_1 за час проходження служби з 01 березня 2018 року по 07 березня 2025 року нараховувалась індексація грошового забезпечення згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2023 № 4078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (а.с. 27).
Незгода з такими діями відповідача стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Щодо строку звернення до суду з цим позовом, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року запропоновано ОСОБА_1 надати до суду протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали пояснення із зазначенням причин пропуску звернення до суду з позовом у справі № 160/25931/25 з підтвердженням їх поважності належними та допустимими доказами.
Постановляючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції звернув увагу позивача, що на звернення представника позивача від 26.03.2025 відповідач листом від 08.04.2025 за № 5/553 надав копії архівних відомостей, витяг з розрахунково-платіжних відомостей, копії розрахункових листів про нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 по день звільнення. Таким чином, будучи обізнаним у квітні 2025 року про нараховані та виплачені суми за період з 01.02.2018 по день звільнення, позивач звернувся до суду з цим позовом лише 09 вересня 2025 року, тобто поза межами строку звернення до суду, визначеного частиною 2 статті 233 КЗпПУ. При цьому суд зауважив, що лист-відповідь від 07.07.2025 Пенітенціарної академії України, направлений на звернення представника позивача від 23.06.2025, носить лише інформацію про нарахування ОСОБА_1 індексації за час проходження служби з 01 березня 2018 року по 07 березня 2025 року відповідно до вимог чинного законодавства, тоді як саме лист від 08.04.2025 за № 5/553 несе інформацію про суми, нараховані та виплачені при звільненні ОСОБА_1 . 
Вказана ухвала була направлена позивачу засобами поштового зв`язку та отримана ОСОБА_1 25.02.2026, що підтверджується поштовим повідомленням. 
У визначений судом строк позивачем не подано пояснень із зазначенням причин пропуску звернення до суду з позовом у справі № 160/25931/25, натомість від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку. В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що позивачем не було одержано письмового повідомлення який розмір індексації грошового забезпечення було нараховано йому та виплачено, позивач не мав підстав для сумнівів у добросовісності відповідача при здійсненні розрахунку грошового забезпечення. Лише після отримання відповіді на адвокатський запит позивачу фактично стало відомо про порушення свого права. Позивач не мав об`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права на момент отримання виплати, оскільки: військовослужбовець не отримує повного розрахункового листа або відомостей про структуру нарахувань; інформація про наявність/відсутність індексації або додаткових виплат не є відкритою та зрозумілою без спеціальних розрахунків і роз`яснень фінансових органів; лише після звернення (запиту, отримання відповіді, ознайомлення з довідками чи документами) позивач міг дізнатися, що право порушене.
Надаючи оцінку доводам сторін у цій частині, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 233 у редакції, яка діяла до 19.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, на спірні правовідносини, які охоплюються періодом до 19.07.2022, не поширюється строк звернення до суду. 
Разом з цим Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025 визнано неконституційними із дня ухвалення цього Рішення положення частини 1 статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Враховуючи такі зміни законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що законодавець не обмежив будь-яким строком право на звернення з відповідним позовом особу, яка продовжує працювати в органі, з яким виник спір.
Натомість частиною 2 статті 233 КЗпПУ прямо встановлено присічний строк щодо права звернення особи з позовною заявою про виплату всіх належних сум заробітної плати/грошового забезпечення, який становить три місяці та обраховується з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Суд апеляційної інстанції вже звертав увагу позивача, що відповідач листом від 08.04.2025 за № 5/553 надав копії архівних відомостей, витяг з розрахунково-платіжних відомостей, копії розрахункових листів про нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 по день звільнення. Таким чином, будучи обізнаним у квітні 2025 року про нараховані та виплачені суми, позивач звернувся до суду з цим позовом лише 09 вересня 2025 року, тобто поза межами строку звернення до суду, визначеного частиною 2 статті 233 КЗпПУ.
Натомість подана представником позивача заява такі висновки суду апеляційної інстанції не спростовує, наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом стороною позивача не доведено. 
Частиною 3 статті 123 КАС України встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 07.03.2025.
Натомість заявлені позивачем вимоги за період з 01.03.2018 по 18.07.2022 підлягають розгляду по суті.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті заявлених вимог за період з 01.03.2018 по 18.07.2022, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Таким чином, оскільки підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Постанови № 704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, тому саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.
Згідно з абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Разом з тим, питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, п`ятим, шостим пункту 5 Порядку № 1078.
За змістом абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суми індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку (103 відсотка).
Отже, підсумовуючи викладене, з 01.12.2015 нормами Порядку № 1078 (у редакції Постанови № 1013) було запроваджено два види індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці», при цьому суми цих індексацій можуть нараховуватися як одночасно, так й окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Таким чином, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи, що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів згідно рішень Уряду; суму індексації, що склалася у місяці підвищення грошового доходу що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів згідно рішень Уряду (березень 2018 року); і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці підвищення посадових окладів.
Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується.
Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
При цьому до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078 (103 відсотка).
Вказане правове питання було предметом судового дослідження Верховного Суду у постанові від 23 березня 2023 року в справі № 400/3826/21. У названому судовому рішенні Верховним Судом надані детальні роз`яснення щодо застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 при нарахуванні індексації військовослужбовцям у період з березня 2018 року та права на отримання індексації-різниці в період з 01 березня 2018 року по дату звільнення з військової служби або по дату підвищення посадових окладів за рішенням Уряду.
Зокрема, Верховним Судом зазначено коло обставин, які підлягають встановленню на виконання вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, а саме: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
При цьому розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 30.03.2023 року). В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби (пункт 108 постанови Верховного Суду від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21).
Такі правові висновки в подальшому неодноразово підтримувались Верховним Судом і в інших постановах від 06 квітня 2023 року по справі № 420/11424/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 560/13302/21, від 09 травня 2023 року у справі № 560/538/22, від 22 червня 2023 року у справі № 520/6243/22 та інших.
Тобто практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних справах, є релевантними до обставин цієї справи.
З матеріалів справи вбачається, що розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року складав 9 669,48 (без урахування компенсації – 1 740,51 грн, яка носить разовий характер) грн, а у березні 2018 року 8 685,50 грн (а.с. 10 на зв.). 
Отже, в березні 2018 року не відбулося підвищення розміру доходу позивача у порівнянні з лютим 2018 року.
У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1 762,00 грн, величина приросту індексу споживчих цін 253,3%, який обчислений як добуток щомісячних індексів споживчих цін, визначених Держстатом з лютого 2008 року по березень 2018 року.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100, а саме: 1 762,00 грн х (253,30% / 100) = 4 463,15 грн.
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації-різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Зважаючи на те, що в березні 2018 року не відбулося підвищення розміру доходу ОСОБА_1 у порівнянні з лютим 2018 року, сума індексації-різниці ОСОБА_1 в березні 2018 року мала становити 4 463,15 грн.
При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта, що дохід ОСОБА_1 у березні 2018 року становить 8 685,50 грн, тобто більше на 6 221,75 грн, ніж сума таких же складових грошового забезпечення, яка виплачена у лютому 2018 року, адже розмір підвищення доходу в березні 2018 року визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року, при цьому в обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру.
Натомість відповідач, обраховуючи в апеляційній скарзі розмір підвищення доходу позивача в лютого 2018 року на рівні 2 463,75 грн, не врахував усіх складових грошового забезпечення, виплачених позивачу в лютому 2018 року, як наслідок здійснив не правильний розрахунок підвищення розміру доходу ОСОБА_1 .
Таким чином, починаючи з березня 2018 року сума індексації з урахуванням абзаців 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 мала виплачуватися ОСОБА_1 у розмірі 4 463,15 грн до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.
Також підлягає задоволенню похідна вимога зобов`язального характеру щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом в постановах від 27.07.2023 у справі № 380/813/22, від 27.09.2023 у справі № 420/23176/21, від 04.04.2024 у справі №160/4155/22.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з одночасним прийняттям нової постанови, а також залишення позовних вимог за період з 19.07.2022 по 07.03.2025 без розгляду.
В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Пенітенціарної академії України задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 160/25931/25 скасувати в частині задоволення позову.
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Пенітенціарної академії України щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 18.07.2022 відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати Пенітенціарну академію України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю (щомісячну фіксовану індексацію) за період з 01.03.2018 по 18.07.2022, з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 у фіксованій величині 4 463,15 грн в місяць, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 07.03.2025 залишити без розгляду.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 10 березня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 10 березня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова