Єдиний унікальний номер 317/3740/25
Номер провадження 2/317/83/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,
за участю:
представника позивача, адвоката Грекова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Греков Дмитро Валерійович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Греков Д.В., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
В обґрунтування позову представник позивачки зазначив, що ОСОБА_1 , є непрацездатною жінкою похилого віку, пенсіонером, особою з інвалідністю ІІ групи. Чоловік позивачки - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що на даний час позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, потребує постійного медичного обстеження та лікування. Так, лише за 2025 рік позивачка двічі перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні інтервенційної кардіології та рентгенангіографії в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня». Позивачці рекомендовано приймати на постійній основі дороговартісні медичні препарати, здійснювати на постійній основі медичні обстеження, які є платними.
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином позивачки, зареєстрований з нею за однією адресою, є особою працездатного віку та офіційно працевлаштований, а тому, на думку позивача має можливість сплачувати кошти на утриманні непрацездатної матері.
У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Греков Д.В. позовну заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі.
Відповідач, своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Заяв, клопотань чи відзиву до суду не подавав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 09.02.1974 року Петро-Михайлівською сільською радою, Вільнянського району, Запорізької області, актовий запис № 9.
Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 20.07.2011 Августинівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис 31.
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3620 від 19.02.2025 КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділені інтервенційної кардіології та рентгенангіографії з 12.02.2025 по 19.02.2025 з діагнозом: 120-8 інші форми стенокардії та інше.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6710 від 27.03.2025 КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділені інтервенційної кардіології та рентгенангіографії з 20.03.2025 по 27.03.2025 з діагнозом: 120-8 інші форми стенокардії та інше.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Сімейним кодексом України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.
Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц.
У матеріалах справи міститься копія довідки про доходи №2761 6144 7277 6722, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку в Запорізькому приміському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за віком.
Проте, вказана довідка відображає розмір, отриманої ОСОБА_1 пенсії лише за листопад 2024 року у сумі 4963, 60 грн.
Інших відомостей щодо отримання позивачкою доходів не надано.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано суду належних та достовірних доказів про її потребу у щомісячних витратах на лікування. Як і не надано доказів того, що позивачка потребує посиленого лікування та значних коштів на це лікування, не надано суду доказів в обґрунтування розміру понесених чи необхідних для неї витрат на лікування, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею виплат є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на лікування.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Верховний Суд 23.10.2019 року прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції "негативного доказу" для обґрунтування власної позиції. Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
У постанові Верховного Суду від 11.06.2020 року (справа № 757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Суд бере до уваги посилання позивачки, що вона має дохід у розмірі 4963, 60 грн., однак при цьому суд зазначає, що стороною позивача не надано суду доказів того, що остання є непрацездатною, та не отримує інший дохід, не надано довідок про отримання пенсії за 2024-2025 роки (довідки з податкової служби, з Пенсійного фонду України).
Суд бере до уваги надані позивачем відомості про її стан здоров`я, проте не знаходить відповідного підтвердження щодо здійснення витрат на лікування, які перевищують дохід позивача, що ставило б її у скрутне матеріальне становище.
Також, судом береться до уваги, що позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу та взагалі отримує будь-який дохід, та не заявила суду клопотання про витребування доказів щодо матеріального становища відповідача.
Крім того, з огляду на те, що в Україні діє програма "Доступні ліки" для зменшення фінансового навантаження на пацієнтів та збільшення доступності ліків, завдяки якій люди з хронічними захворюваннями мають змогу отримувати необхідні препарати безоплатно або з частковою доплатою, та оскільки позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що вона постійно купує дороговартісні ліки, суд вважає, що позивачка не довела і вказану обставину на підтвердження потреби в матеріальній допомозі.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачці, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена частиною першою статті 205 Сімейного кодексу України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача.
На підставі зазначеного, в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник - адвокат Греков Дмитро Валерійович (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 2-в/67), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова