УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №285/1333/24 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В. 
Категорія 16 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 285/1333/24 за позовом керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирський області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації у власність держави, 
за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Помагаєва А.В. у місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року керівник Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирський області (далі Позивач) звернувся з даним позовом, в якому просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі по 1/3 частки на земельну ділянку, з кадастровим номером: 1824086800:04:001:0116 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 692525818240), площею 0,33 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Чижівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області (на даний час - Чижівська територіальна громада, Звягельського району Житомирської області), шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, вирішити питання судових витрат.
Позов мотивувався тим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи громадянками російської федерації, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, номер 1-847, виданого 30 липня 2015 року та номер 1-844, виданого 30 липня 2015 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області, набули право спільної часткової власності в розмірі по 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером: 1824086800:04:001:0116 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 692525818240), площею 0,33 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Чижівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області (на даний час - Чижівська територіальна громада, Звягельського району Житомирської області).
Позивач посилається на невиконання відповідачами обов`язку здійснити відчуження земельної ділянки протягом року з дня набуття права власності, що має наслідком застосування положень статті 145 ЗК України.
Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Припинено право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі по 1/3 частки на земельну ділянку з кадастровим номером 1824086800:04:001:0116 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 692525818240), площею 0,33 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Чижівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області (на даний час - Чижівська територіальна громада, Звягельського району Житомирської області) шляхом її конфіскації у порядку, визначеному частиною 4 статті 145 Земельного кодексу України.
У задоволенні позовних вимог в частині конфіскації часток вищезазначеної земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області – відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, заступника керівника Житомирської обласної прокуратури просить його в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В решті рішення залишити без змін та вирішити питання судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не зазначив, на чию користь ухвалене рішення про конфіскацію земельної ділянки. При цьому, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині конфіскації зазначеної земельної ділянки у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру в Житомирській області.
Вказує, що законодавцем чітко визначено порядок конфіскації земельних ділянок в іноземних громадян, які не відчужили їх у встановлений законом річний строк. Дані правовідносини врегульовані нормами Земельного кодексу України, статтями 81, 84, 140,145.
Однак, такі положення чинного законодавства судом першої інстанції не враховано.
При цьому, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, відповідно до частини 4 статті 145 ЗК України.
Зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області наділене повноваженнями щодо подання до суду позову про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Звернення прокурора з позовом до суду у даному випадку спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: припинення володіння громадянками російської федерації земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території України без належних на те правових підстав.
Зазначений спосіб захисту, порядок припинення права, власності та відповідний уповноважений орган визначені частиною 4 статті 81, частинами 2, 4 статті 145 ЗК України.
Таким чином, саме ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у спірних правовідносинах є належним позивачем, якому й належить, право вимоги за позовом.
Однак, районний суд в порушення вимог ЦПК України безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області. За таких обставин, безпідставними є висновки суду про передчасність вимоги позивача про перехід спірної земельної ділянки у власність держави до завершення процедури торгів.
При цьому, у мотивувальній частині рішення судом зазначено про врахування при розгляді даної справи висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17. Однак, справа №285/1333/24 не є релевантною справі №469/1044/17, оскільки в останній спірні правовідносини виникли внаслідок приватизації земельної ділянки водного фонду.
Крім того, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 348 ЦК України, оскільки, остання регулює порядок припинення права власності на майно у випадку прийняття закону, який унеможливлює перебування майна у власності особи, вже після набуття такого майна
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні представник позивача – прокурор Толочко І.О. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити і надала пояснення, які відповідають доводам поданої апеляційної скарги.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмовлених позовних вимог. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом року з часу набуття ними права власності на спірну земельну ділянку не відчужили її, право власності на таке майно слід припинити примусово шляхом конфіскації у порядку, визначеному частиною 4 статті 145 ЗК України.
Колегія суддів не в повній мірі може погодитись з таким рішенням з огляду на таке.
Судом установлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, №№ 1-847, 1-844 виданих 30 липня 2015 року, належить по 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номерам 1824086800:04:001:0116, площею 0,33 га, яка розташована за адресою: село Чижівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області (на даний час - Чижівська територіальна громада, Звягельського району Житомирської області). Цільовим призначенням земельної ділянки є ведення особистого селянського господарства (а.с.16, 17).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна від 04 січня 2024 року за № 360907101 вбачається, що датою державної реєстрації за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/3 права власності на зазначену вище земельну ділянку є 30 липня 2015 року (а.с.15).
На момент набуття права власності на це майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були громадянами російської федерації.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).
Частиною першою статті 13 Конституцію України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
Правовий статус та порядок використання земель, зокрема, сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.
Як передбачено частиною 5 статті 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (частина 3 статті 81 ЗК України).
За приписами частини 4 статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом ( п.п. «д», «е» частина 1 статті 140 ЗК України).
Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до п.п. «в» частини 1 статті 143 ЗК України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Відповідно до частини 4 статті 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Пунктом 10 частини першої статті 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Норма частини п`ятої статті 41 Конституції України передбачає, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суду; з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За наслідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу цієї земельної ділянки на земельних торгах.
Такий правовий висновок сформульований в постановах Верховного Суду від 12 березня 2025 року в справі № 568/823/23, від 12 лютого 2025 року в справі № 683/22/23 та від 07 травня 2025 року в справі № 686/196/23, що спростовує доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду про застосування частини другої, пункту «ґ» частини п`ятої статті 84, частин другої, четвертої статті 145 ЗК України.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції, урахувавши вимоги вказаних норм права, зробив висновок, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як громадянки іноземної держави набули на праві власності по 1/3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення та не відчужили її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, у зв`язку із чим право власності на спірну земельну ділянку підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду на користь держави, а сама земельна ділянка – продажу на земельних торгах.
Проте суд відмовив в позові в частині примусового відчуження вищезазначеної земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, пославшись на те, що така вимога прокурора суперечить змісту обґрунтувань позову та вказує, що держава одразу набуває право власності на спірні земельні ділянки, це ставить під сумнів реалізацію вимог закону щодо продажу земельних ділянок на земельних торгах та виплату ціни проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, її колишньому власнику.
Відповідно до статті 135 ЗК України порядок проведення земельних торгів, визначений цим Кодексом, є обов`язковим у разі, якщо на земельних торгах здійснюються, зокрема, продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення всіх форм власності. Земельні торги проводяться у формі електронного аукціону в режимі реального часу в мережі Інтернет, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суборенди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з переможцем земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу ціну за придбання прав емфітевзису, суперфіцію, або найвищий розмір орендної (суборендної) плати, зафіксовані під час проведення земельних торгів.
Організатором земельних торгів є: у разі продажу земельної ділянки – власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; у разі укладення договору оренди земельної ділянки – особа, яка відповідно до закону може виступати орендодавцем такої земельної ділянки; у разі укладення договору суборенди земельної ділянки – орендар земельної ділянки; у разі укладення договору суперфіцію або емфітевзису –власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, або особа, якій належить право емфітевзису, суперфіцію; у разі виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», – державний, приватний виконавець.
Для проведення земельних торгів організатор земельних торгів укладає з оператором електронного майданчика, підключеного до електронної торгової системи, договір про організацію та проведення земельних торгів.
Згідно зі статтею 137 ЗК України протокол про результати земельних торгів та договір за результатами проведення земельних торгів (крім договору купівлі- продажу земельної ділянки) підписуються організатором та переможцем торгів шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Договір за результатами проведення земельних торгів укладається між організатором та переможцем земельних торгів протягом 20 робочих днів з дня, наступного за днем формування протоколу про результати земельних торгів.
Відповідно до пункту 2 Порядку реалізації пілотного проекту з проведення електронних земельних торгів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2017 року № 688, організатор електронних земельних торгів – територіальний орган Держгеокадастру, що забезпечує здійснення повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності і уклав з виконавцем електронних земельних торгів договір про проведення електронних земельних торгів.
Отже, організатором земельних торгів щодо продажу конфіскованої відповідно до статті 145 ЗК України земельної ділянки сільськогосподарського призначення є територіальний орган Держгеокадастру, що забезпечує підготовку лотів до проведення земельних торгів та є стороною укладеного за результатами електронних земельних торгів договору.
Конфіскація земельних ділянок на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області є необхідною передумовою їх продажу на земельних торгах, що суд не врахував, виснувавши про те, що задоволення наведеної вимоги ставить під сумнів реалізацію вимог закону щодо продажу земельних ділянок на земельних торгах та виплату ціни проданої земельної ділянки.
Тому, право власності  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/3 спірної земельної ділянки припиняється шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та продажу на земельних торгах, як зазначено в постановах Верховного Суду від 12 березня 2025 року в справі № 568/823/23 та від 12 лютого 2025 року в справі № 683/22/23.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №285/6397/23 від 02 липня 2025 року.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції не врахував частково вимоги статті 145 ЗК України і помилково відмовив в оскаржуваній частині судового рішення у задоволенні цих вимог.
Отже, у частині конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області оскаржуване рішення підлягає зміні із задоволенням позову прокурора в повному обсязі.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України – зміні в оскаржуваній частині судового рішення.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпунктів, «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Отже, з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 2271,00 грн судового збору з кожної за подання апеляційної скарги на загальну суму 4542,00 грн.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнити.
Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2024 року змінити.
Позовну вимогу щодо конфіскації земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та продажу на земельних торгах - задовольнити.
Резолютивну частину рішення щодо цих вимог викласти у наступній редакції:
«Припинити право власності ОСОБА_1  та ОСОБА_2 на 1/3 частки земельних ділянок, з кадастровим номером: 1824086800:04:001:0116, площею 0,33 гата з кадастровим номером 1824084400:02:000:0111, площею 2,4991 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: с. Чижівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області (на даний час - Чижівська територіальна громада, Звягельського району Житомирської області) шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та продажу на земельних торгах».
Стягнути із  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури по 2271,00 грн судового збору з кожної за подання апеляційної скарги на загальну суму 4542,00 грн.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 26 лютого 2026 року.