ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9334/24  Номер провадження 22-ц/814/1042/26	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І. 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2025 року, ухвалене суддею Сініциним Е.М.
по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про банківське обслуговування фізичних осіб № CCNG-630286575 від 16.07.2015 року у загальному розмірі 38731,31 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 3028 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про комплексне обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум») № CCNG-630286575, відповідно до умов якого банк зобов`язався встановити відповідачу ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 75000 грн., а останній зобов`язався повернути використану суму кредитних коштів та сплатити проценти за їх користування.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти. Однак, відповідачем взяті зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами порушені, у зв`язку з цим виникла заборгованість.
17 травня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого банк відступив на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № CCNG-630286575 від 16 липня 2015 року.
18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 18-05/21, згідно із яким ТОВ «ФК «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним договором, укладеним з відповідачем.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № CCNG-630286575 від 16 липня 2015 року.
Позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 38731,31 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 32032,08 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 4644,21 грн., інфляційні збитки -1699,60 грн., 3 % річних – 355,42 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість у розмірі 38371,42 гривень, судовий збір у сумі 2999,86 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 6 500,00 гривень.
Рішення суду мотивоване доведеністю факту невиконання позичальником своїх зобов`язань, в результаті чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. Раз з тим, суд вказав, що позивач наділений правом вимоги виключно у обсязі, за яким право вимоги було відступлено первісним кредитором, що закріплено в ст. 514 ЦК України, відтак вимоги позивача ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 за Договором № CCNG-630286575 від 16.07.2015 року підлягають частковому задоволенню, у розмірі 38371,42 грн., а не в розмірі 38731,31 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Максимум» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. 
Окрім того, матеріали справи не містять доказів продовження строку дії кредитної картки. 
Також зазначив, що згідно наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором № 630286575 сума надходжень на рахунок за період з 16.07.2015 по 04.03.2024 становить 84122,34 грн., сума витрат - 84122,34 грн., поточна заборгованості на кінцеву дату виписки – 0,00 UAH.
Окрім того, суд не звернув увагу на те, що з виписки по рахунку вбачається, що комісія за страховий платіж була застосована у більшому розмірі, ніж передбачено добровільним страхуванням фінансових ризиків від 16.07.2015, який передбачав щомісячну частину страхового платежу лише у сумі 10 грн.
Від представника ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб від 16.07.2015 року № CCNG-630286575, за умовами якого останньому видано кредит у сумі 75000,00 грн., що підтверджується копіями: анкет-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплекс банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» від 16.07.2015, додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 16.07.2015 року, заяви на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа Банк» від 16.07.2015, довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум», що містять власноручні підписи сторін договору (а.с. 5-7).
ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, що встановлений договором, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за договором № 630286575 за період з 16.07.2015 по 04.03.2024 стосовно переміщення коштів по рахунку відповідача, на суму 84 122,34 гривень (а.с. 7 (зворотня сторона) – 33).
Відповідач належним чином договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого за вказаним договором, згідно розрахунку за вказаним кредитним договором, має заборгованість станом на 17.05.2021 року у розмірі 38371,42 гривень, що підтверджено розрахунком заборгованості за кредитом, складеним АТ «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») (а.с. 33 (зворотня сторона)).
17 травня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та тов «ФК «Флексіс» було укладено Договір факторингу №2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» (а.с. 36-38).
З реєстру боржників за договором факторингу №2 від 17.05.2021 року вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» набуло права вимоги за кредитним договором №6302865754 від 16 липня 2015 року у розмірі 38371,42 грн., укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 39-41).
18.05.2021 між ТОВ «ФК«Флексіс» та тов «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №18-05/2021, відповідно до ТОВ «ФК «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №6302865754 від 16 липня 2015 року укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 42-44).
Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №1805/21 від 18.05.2021 року, характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами від 18.05.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором у розмірі 38371,42 грн. (а.с. 46 (зворотня сторона) -49).
10.01.2023 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги, відповідно до якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором (а.с. 49-53).
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 38371,42 грн.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Наданими позивачем доказами підтверджується укладення між сторонами кредитного договору підписаного обома сторонами, який містить усі істотні умови договору, зокрема, щодо сплати процентів за користування коштами. 
Посилання апелянта на не узгодження розміру пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивачем не заявлено до стягнення відповідних сум.
Доводи апеляційної скарги щодо неотримання ОСОБА_1 примірника кредитного договору та додатків до нього спростовується положеннями п. 5 додатку до договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, який підписаний відповідачем. 
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку з кредитної картки World Debit Mastercard за період з 16.07.2015 по 04.03.2024, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами для особистих потреб, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом.
Окрім того, з даної виписки вбачається, що відповідач періодично здійснював погашення, як суми кредиту, так і відсотків.
Посилання ОСОБА_1 на те, що з даної виписки вбачається про відсутність заборгованості колегія суддів відхиляє, оскільки у ній відображені відомості лише до 17.05.2021, тобто до продажу первісним кредитором прав вимоги.
В свою чергу ОСОБА_1 не надав доказів належного виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги про те, що комісія за страховий платіж була застосована у більшому розмірі, ніж передбачено добровільним страхуванням фінансових ризиків від 16.07.2015, який передбачав щомісячну частину страхового платежу лише у сумі 10 грн., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки умовами п. 7 додатку до договору сторони узгодили, що розмір щомісячної оплати страхового платежу становить 0,1 % від розміру встановленої відновлювальної кредитної лінії.
З огляду на те, що розмір кредитного ліміту періодично збільшувався, що підтверджено випискою по рахунку відповідача, тому, відповідно до вищевказаних умов договору, збільшувався розмір щомісячних страхових платежів. 
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов`язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов`язань.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.
Враховуючи положення ст. 514 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 38371,42 грн.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність та обгрунтованість апеляційна скарга не містить, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містить посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук