ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 року  м. Чернівці 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Дембіцька О.О., розглянувши за участю секретаря Сабадаша Ю.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 , захисника Морозової О.В., потерпілої ОСОБА_2 , представника центру соціально-психологічної реабілітації дітей,яка представляє інтереси потерпілої- ОСОБА_3  апеляційну скаргу захисника Мандзюка В.Б. на постанову Чернівецького районного суду м. Чернівці від 15 січня 2026 року, – 
В С Т А Н О В И Л А :
Постановою Чернівецького районного суду м. Чернівці від 15 січня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та їй призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
Відповідно до постанови, 13.08.2025 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно дитини ОСОБА_2 , яка позбавлена батьківського піклування та перебуває під її тимчасовим піклуванням, а саме: словесно ображала та принижувала, чим завдала шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 . Такими діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
На судове рішення захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати постанову та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Звертає увагу на те, що внаслідок винесення постанови суд не просто визнавав ОСОБА_1 винуватою, а порушив права іншої неповнолітньої дитини, а саме ОСОБА_5 , оскільки у випадку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за насильство в сім`ї, буде позбавлена можливості усиновити ОСОБА_5 , яка живе у прийомній сім`ї близько одного року, чудово себе почуває та не хоче повертатись у притулок. 

Провадження №33/822/50/26 Головуючий у І інстанції: Федіна А.В.
Категорія: ч.2 ст. 173-2 КУпАП Доповідач: Дембіцька О.О.
Твердить, що ОСОБА_1 має намір разом з чоловіком ОСОБА_6 прийняти в сім`ю ОСОБА_5 та мали намір прийняти і ОСОБА_2 , які позбавлені батьківського піклування та знаходились в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.
Вказує, що ОСОБА_1 ніколи не ображала, не обзивала, не висловлювалася нецензурно в бік ОСОБА_2 та її сестри ОСОБА_5 , ОСОБА_1 навпаки намагається бути хорошою мамою та прививати сестрам певні правила, які мають існувати в нормальній люблячій сім`ї. Жодного психологічного тиску на дівчат не вчинялося, інакше служба у справах дітей не передала б на виховання дівчат у сім`ю ОСОБА_1 .
З висновків психолога вбачається, що саме травматичний досвід минулого ОСОБА_2 спричинив її втечу в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей та подачу надуманих відомостей в поясненні. 
Вказує, що у ОСОБА_1 з ОСОБА_7 склались близькі стосунки, а ОСОБА_8 за своїм складом характеру є закритою та в неї часто виникають конфлікти з сестрою. Заява ОСОБА_2 про домашнє насильство могла бути помстою за звернення ОСОБА_1 в поліцію по факту можливого розбещення малолітньої ОСОБА_7 з боку 24-річного медичного працівника Центру з яким ОСОБА_8 товаришує, а також такі дії могли бути реакцією на встановлення обмеження часу користування мобільним телефоном. 
ОСОБА_1 намагалась налаштувати з дівчатами побут та довірливі відносини, а тому була налагоджена співпраця з психологом та після кількох сеансів відносини з ОСОБА_8 почали покращувались, вона не вважала, що між ними існує конфлікт і була здивована візиту поліції.
Зазначає, що 13.08.2025 року ОСОБА_1 пояснила, що між нею та ОСОБА_8 була розмова про те, що поведінка дівчинки робить їй боляче як людині, яка її виховує та дбає про неї, на що ОСОБА_9 різко відреагувала, сказавши, що вона ( ОСОБА_1 ) не її мати та у неї є біологічні батьки, у відповідь ОСОБА_1 сказала, що їх тут зараз немає, а лише вона піклується про ОСОБА_10 та її сестру, при цьому ОСОБА_1 не мала на меті образити дівчинку такими словами. 
Звертає увагу, що в родині ОСОБА_11 нецензурні слова не вживають, а тому висловлювання нецензурною лайкою в сторону дитини виключені, оскільки це не узгоджується з її звичками і є неприпустимим. 
Посилається на пояснення свідка ОСОБА_6 , який в районному суді пояснив, що 13.08.2025 року у них з ОСОБА_8 стався конфлікт через те, що вони встановили їй обмеження часу користування мобільним телефоном, на що ОСОБА_8 відреагувала дуже агресивно, погрожувала, а потім написала записку про те, що йде. ОСОБА_6 вважає, що дії ОСОБА_8 можуть бути помстою за їх звернення до поліції щодо ймовірного розбещення малолітньої ОСОБА_7 працівником Центру, з яким ОСОБА_8 підтримує стосунки. 
Також ОСОБА_6 вказував, що ні він, ні ОСОБА_12 не вживають нецензурну лайку та не приймають у своїй родині фізичного чи морального насильства, а тому висловлювання в сторону ОСОБА_8 нецензурною лайкою виключається. 
Твердить, що в матеріалах справи міститься витяг з ЄРДР відносно ймовірного розбещення ОСОБА_13 працівником Центру, а сама ОСОБА_14 і надалі спілкується з даним працівником і це може свідчити про можливий вплив на дитину цим працівником Центру.
Вказує, що районний суд відмовив у задоволенні клопотання про допит неповнолітньої ОСОБА_5 , яка була присутня 13.08.2025 року при конфлікті і може підтвердити відсутність події адміністративного правопорушення.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази чи свідчення, в тому числі і заявниці ОСОБА_2 , де було б підтверджено обставину, яка вказана в протоколі, а саме те, що ОСОБА_1 словесно ображала та принижувала ОСОБА_2 .
Стверджує, що такі поняття, як «словесно ображала та принижувала» не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною даного правопорушення, за що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, тобто факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження.
Вказує, що наявність непорозумінь між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факт вчинення саме домашнього насильства, а саме системність діяння та вираження контролю чи влади ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 .
Також захисник разом з апеляційною скаргою подав клопотання про допит свідків, а саме: ОСОБА_6 (чоловіка ОСОБА_1 ), психолога ОСОБА_15 , яка проводила психологічну роботу з ОСОБА_2 та рідної сестри ОСОБА_5 , яка була безпосередньо присутня під час конфлікту, що виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13.08.2025 року

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та захисника Морозової О.В., які підтримали апеляційну скаргу, таку ж позицію потерпілої ОСОБА_2 та представника центру соціально-психологічної реабілітації дітей,яка представляє інтереси потерпілої - ОСОБА_3 ,які просили постанову скасувати, пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,спеціалістів-психологів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до ст.280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При розгляді цієї справи районний суд таких вимог не дотримався, оскільки поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини, неврахування яких істотно вплинуло на правильність прийнятого судом рішення.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ч.2 ст. 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VІІІ від 19.12.2024 року домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. 
Крім того, п.14 ч.1 ст. 1 цього Закону визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
За змістом постанови,суд визнав ОСОБА_1 винуватою у тому,що вона 13.08.2025 року о 16 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно дитини ОСОБА_2 , яка позбавлена батьківського піклування та перебуває під її тимчасовим піклуванням, а саме: словесно ображала та принижувала, чим завдала шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 . За такі дії суд визнав винуватою ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Для висновку про винуватість особи ( у даній справі- ОСОБА_1 ) у вчиненні домашнього насильства необхідним є встановлення наявності у її діях обов`язкових елементів:
-вчинення дій,які згідно закону(диспозиції статті) можуть бути оцінені як домашнє насильство,
-настання наслідків таких дій у виді реальної шкоди психічному здоров`ю потерпілого,
-причинного зв`язку між діями особи,яка притягається до відповідальності та наслідками. 

При цьому,для оцінки,чи настали наслідки у виді шкоди психічному здоров`ю потерпілої,суд зобов`язаний насамперед встановити та обгрунтувати доказами,чи мала місце подія 13.08.2025 року,яка їх спричинила.

Як вбачається із наявних матеріалів,справа щодо ОСОБА_1 за ст.173-2 ч.2 КУпАП вперше надійшла до районного суду 15.08.2025 року (а.с.25)
Під час судового розгляду суд заслухав пояснення ОСОБА_1 ,потерпілої ОСОБА_2 ,свідка ОСОБА_6 ,психологів ОСОБА_17 та ОСОБА_16 (протоколи на а.с.61-63,68-70) 
Зокрема, ОСОБА_1 не визнала вину та пояснила, що мали намір з чоловіком усиновити обидвох сестер- ОСОБА_14 та ОСОБА_7 .З ОСОБА_7 склались близькі стосунки,а ОСОБА_8 за характером є закритою та у неї часто виникали конфлікти із сестрою.Заява потерпілої могла бути своєрідною помстою за звернення із заявою до поліції по факту імовірного розбещення малолітньої ОСОБА_13 з боку медичного працівника Центру,з яким ОСОБА_8 товаришує.Також заява могла бути обумовлена реакцією на обмеження часу користування мобільним телефоном.
Стосовно подій 13.08.2025 року пояснила,що між нею та ОСОБА_2 була розмова з приводу поведінки потерпілої,яка робить їй боляче як людині,яка її виховує,а потерпіла відреагувала висловом про те,що має біологічних батьків.Відповіддю,що її батьків тут немає,вона( ОСОБА_11 ) жодним чином не хотіла образити потерпілої,нецензурної лайки не вживала взагалі. 

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні районного суду 22.09.2025 року пояснила,що проживали із сестрою ОСОБА_7 у сім`ї ОСОБА_11 . ОСОБА_12 встановила правила,яких вони повинні були дотримуватись ,зокрема,щодо прибирання та користування мобільним телефоном.13.08.2025 року виник конфлікт щодо чергування, ОСОБА_18 кричала на ОСОБА_7 ,а потім у кімнаті кричала на неї,погано відгукувалась про її біологічних батьків,вживала нецензурну лексику. 

Психологи Центру СПРД ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили,що добре знають обидвох сестер.У ОСОБА_8 мало друзів,вона інтроверт,всі емоції тримає у собі,більш вразлива,аніж ОСОБА_7 ,тема батьків для неї дуже болюча,а тому слова ОСОБА_11 про біологічних батьків могли сильно вплинути на дитину .Схильні вірити словам ОСОБА_8 ,що ОСОБА_11 на емоціях могла вживати нецензурні слова,не помічали за потерпілою схильності до фантазування. 

Свідок ОСОБА_6 пояснив,що 13.08.2025 року у них із ОСОБА_14 відбувся конфлікт через те,що вони встановили їй обмеження часу користування мобільним телефоном,а потерпіла відреагувала агресивно,погрожувала,а потім написала записку та пішла.Ще однією імовірною причиною такої поведінки, на думку свідка, може бути їх звернення до поліції щодо розбещення малолітньої працівником Центру.Вказав,що виключає висловлювання нецензурною лайкою з боку його дружини на адресу потерпілої. 

Проаналізувавши такі пояснення ОСОБА_1 ,потерпілої ОСОБА_2 ,психологів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ,свідка ОСОБА_6 ,суд дійшов висновку,що цих доказів недостатньо для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,а інші докази суду не надані.

Відтак,постановою від 09.10.2025 року суд повернув справу на доопрацювання. 
У цій постанові суд констатував,що пояснення особи, яка притягається до відповідальності та потерпілої є протилежними та будь-яких доказів на їх підтвердження чи спростування матеріали справи не містять. 
Надаючи оцінку поясненням ОСОБА_2 , суд зазначив,що такі пояснення не можна розцінювати як єдиний і беззаперечний доказ вини ОСОБА_1 , оскільки оцінка дитиною висловлювань останньої може бути суб`єктивною та залежати від того, як дівчинка сприймає ситуацію в сім`ї саме в цей момент.
Також суд зазначив,що вказані обставини унеможливлюють встановлення факту наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП по факту обставин, вказаних у протоколі, а тому вважав,що справу необхідно повернути на доопрацювання з метою збирання додаткових доказів, на підставі яких можна дійти однозначного висновку про події, які мали місце 13.08.2025 року близько 16 год. 00 хв. по вул. Магалянська, 34А в м.Чернівці між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
(а.с.71-74).

Під час дооформлення до справи були долучені лише два висновки спеціалістів,які можуть бути оцінені лише у контексті наслідків,якщо факт вчинення 13.08.2025 року дій(образ та приниження) буде доведений.
Також була долучена заява інспектора СПДН ВП ЧРУП ГУНП про те,що встановити будь-яких свідків не вдалося.
Інших доказів,які би доводили саму подію правопорушення 13.08.2025 року,суду не було надано та справа повторно скерована до суду фактично без виконання вказівок,викладених у судовому рішенні від 09.10.2025 року.
(а.с.77-79)
Після повторного направлення справи до суду після дооформлення той же склад суду,не опитуючи потерпілу,свідків і психологів,прийнявши у основу ті самі пояснення,які вони надавали раніше під час попереднього судового розгляду до повернення справи, вже вважав такі докази достатніми для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та притягнув її до відповідальності постановою від 15.01.2026 року,яка наразі переглядається апеляційним судом(а.с.99-103). 

Зміст викладених у цій постанові від 15.01.2026 року пояснень потерпілої,свідків та психологів дослівно ідентичний тим,які вже були зазначені у постанові від 09.10.2025 року та яким суд раніше вже надав протилежну оцінку. 

При цьому суд відхилив клопотання про допит як свідка ОСОБА_5 -рідної сестри потерпілої,яка,як зазначав захисник у письмовому клопотанні,була безпосереднім очевидцем подій,що мали місце 13.08.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.89) 
Також не взяв до уваги та не надав оцінку тим письмовим доказам,які сторона захисту надала задля спростування обставин,викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
За таких обставин у їх сукупності судове рішення не може бути визнане законним і обгрунтованим,оскільки суд не з`ясував повно і всебічно ті обставини,які істотно впливають на наслідки цього судового розгляду. 

Під час апеляційного розгляду суд безпосередньо заслухав пояснення ОСОБА_1 ,потерпілої ОСОБА_2 ,представника центру соціально-психологічної реабілітації дітей,яка представляє інтереси потерпілої - ОСОБА_3 ,свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,спеціалістів-психологів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Потерпіла ОСОБА_2 у апеляційному суді підтвердила ті пояснення,які вона надавала раніше.Зокрема,пояснила,що незадовго до 13.08.2025 року між нею та ОСОБА_1 був конфлікт,оскільки остання звернулась до поліції щодо працівника Центру через її сестру ОСОБА_7 .
13.08.2025 року після 13 год. ОСОБА_12 попросила її поприбирати,однак вона була зайнята і повідомила,що зробить це пізніше. ОСОБА_12 потім ще кілька разів заходила до її кімнати з цього ж приводу.Близько 15–16 години ОСОБА_12 знову зайшла до кімнати потерпілої та у ході розмови образливо висловилась щодо її рідних батьків та вжила нецензурні слова. Потім потерпіла,не повідомивши ОСОБА_19 , пішла з дому, але залишила записку. Потерпіла у суді пояснила, що не погоджувалась з обмеженням користування телефоном, оскільки через нього спілкувалась зі своєю подругою приблизно по 2–3 години на день.

Разом із тим,під час апеляційного розгляду потерпіла підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати постанову районного суду щодо ОСОБА_1 .

Пояснення потерпілої щодо обставин конфлікту 13.08.2025 року суперечать як поясненням ОСОБА_1 ,так і поясненням свідка ОСОБА_5 ,яка була очевидцем подій та які апеляційний суд безпосередньо сприймав під час судового розгляду.
ОСОБА_1 у апеляційному суді підтвердила ті пояснення,які надавала раніше у районному суді,вину у вчиненні правопорушення не визнає.
Пояснила,що 13.08.2025 року жодних протиправних дій відносно ОСОБА_2 не вчиняла, не ображала, не принижувала.Вказала,що незначні хатні обов`язки,які були у обидвох сестер,а також обмеження часу користування мобільним телефоном як батьківський контроль потерпіла могла сприйняти як значне посягання на її свободу.Жодних неетичних висловлювань в бік біологічних батьків потерпілої вона не допускала.Вказала,що на поведінку та сприйняття потерпілої міг вплинути також той факт,що вона( ОСОБА_11 ) звернулась із заявою до поліції по факту можливого розбещення малолітньої ОСОБА_13 працівником Центру,із яким ОСОБА_8 товаришувала.
Вказала, що в її родині нецензурні слова не вживають, а тому висловлювання нецензурною лайкою в сторону дитини виключені і є неприпустимими.

Апеляційний суд зауважує,що пояснення ОСОБА_1 були послідовними протягом усього провадження у цій справі.
Витяг з ЄРДР свідчить,що ОСОБА_1 дійсно звернулась із заявою про факту розбещення малолітньої та на підставі її заяви були внесені відомості за ст.156 ч.2 КК України(а.с.42)

Пояснення ОСОБА_1 підтверджуються поясненнями під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_5 -очевидця подій 13.08.2025 року,у опитуванні якої районний суд безпідставно відмовив.
Свідок пояснила,що проживає у прийомній сім`ї ОСОБА_11 з 20.05.2025 року. З батьками має гарні стосунки,як і з молодшою сестрою (біологічною дитиною ОСОБА_11 ). Ставлення батьків дуже добре, однакове до неї та її сестри ОСОБА_8 .
Свідок зазначила, що вони з сестрою мали певні обов`язки по господарству,зокрема, протирати стіл, завантажувати посудомийну машину, прибрати за собою; чергувалися — 3 дні ОСОБА_8 , 3 дні вона. Щотижня приходила хатня помічниця. 
12.08.2025 року ОСОБА_8 вчинила із нею( ОСОБА_7 ) конфлікт через працівника Центру,який був другом потерпілої, оскільки їй не сподобалося, що батьки написали на нього заяву до поліції. 
Під час конфлікту 13.08.2025 року вона була присутня. Мати ОСОБА_12 попросила ОСОБА_8 протерти стіл і прибрати посуд, оскільки в ті дні була її черга. ОСОБА_8 відповіла, що наразі зайнята та зробить це,коли звільниться.Ще декілька разів протягом якогось періоду часу ОСОБА_12 нагадувала ОСОБА_8 про необхідність прибирання,однак вона відповідала,що зайнята,а сама продовжувала користувалась мобільним телефоном.Мати обмежила ОСОБА_8 користування телефоном,а ОСОБА_8 почала казати, що мати їй «ніхто» та була дуже обурена. 
ОСОБА_8 вийшла з кімнати, а через деякий час вони побачили записку про те,що сестра пішла.Коли приїхали працівники поліції та повідомили, що ОСОБА_8 написала заяву на матір через нібито образи, свідок була шокована, оскільки мати( ОСОБА_19 ) жодним чином не ображала ОСОБА_8 та не висловлювалась нецензурно, також не висловлювала образ на адресу їх біологічних батьків.

Свідок ОСОБА_6 у апеляційному суді пояснив,що між ними та ОСОБА_8 виник конфлікт через те, що вони разом із дружиною, ОСОБА_1 , обмежували час користування телефоном ОСОБА_8 в її інтересах, щоб дитина могла розвиватися та бачити щось, окрім телефона. До прийняття дітей у сім`ю ці обмеження були обумовлені, однак згодом ОСОБА_8 почала висловлювати значне обурення з цього приводу.
Свідок зазначив, що дівчата мали незначні хатні обов`язки: протерти стіл, завантажувати та розвантажувати посудомийну машину, прибрати на кухні.В сім`ї працює хатня робітниця, яка прибирає весь будинок. 
12 серпня 2025 року виникла ситуація, під час якої ОСОБА_8 заявила, що вони їй не особливо потрібні. У відповідь вони пояснили дитині, що такі висловлювання завдають їм болю,все завершилось позитивно,конфлікт було вичерпано.
Свідок пояснив, що безпосередньо під час подій 13.08.2025 року його вдома не було. Згодом від дружини дізнався, що ОСОБА_8 пішла з дому, залишивши записку. Також зазначив, що у випадках, коли ОСОБА_8 робили зауваження, вона часто реагувала агресивно
Пояснив, що в їхній сім`ї є неприйнятними нецензурна лайка, будь-який фізичний вплив, і такі методи виховання вони не застосовують. З метою кращої адаптації дітей щовечора в кімнаті дівчат обговорювали позитивні події дня, акцентуючи увагу на хорошому.

Під час апеляційного розгляду спеціаліст –психолог ОСОБА_15 пояснила,що до благодійного фонду звернулася прийомна мати ОСОБА_20 з проханням провести консультативно-психологічну підтримку для двох її прийомних доньок. Спочатку вона працювала з ОСОБА_7 , а через декілька тижнів у липні-на початку серпня 2025до зустрічей приєдналася ОСОБА_8 . 
ОСОБА_8 зазначала, що їй складно адаптуватися до нової родини та нових правил,оскільки родина є відкритою, у сім`ї прийнято проговорювати емоції та обговорювати переживання. Для ОСОБА_8 це становило певну складність, оскільки за своїм характером вона є інтровертом, більш замкненою у собі людиною. 
ОСОБА_8 не повідомляла про те, що в новій родині її ображали, принижували чи чинили на неї психологічний тиск. Натомість дитина висловлювала негативну позицію щодо встановлених у родині правил, зокрема обмежень у користуванні мобільним телефоном,яких у попередньому життєвому досвіді ОСОБА_8 не було.У сприйнятті дитини це виглядало як надмірне обмеження її прав та свободи. 
За поясненнями психолога, ОСОБА_13 ці правила приймала,також у сім`ї є біологічна дитина,тому позиція батьків щодо дотримання правил була однаковою для всіх дітей у сім`ї. На думку психолога, одним із звичних для потерпілої способів реагування на такі ситуації є втеча — як психологічна, так і фізична.
Такі ж обставини були викладені психологом ОСОБА_15 як спеціалістом у характеристиках на ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за наслідками психологічної роботи,які були надані суду (а.с.55-58)та рекомендаційному листі(а.с.59-60),у яких вказано,що травматичний досвід минулого сформував у потерпілої звичку насторожено відноситись до будь-яких правил та умов.Намагання встановити домовленості розцінюється як тиск та дівчинка приймає звичні патерни поведінки-замкненість та втеча.

Під час апеляційного розгляду спеціаліст –психолог ОСОБА_16 пояснила,що підтримує пояснення,надані у районному суді.Спілкувалась із обидвома сестрами ,на початку їх перебування у сім`ї все складалось добре,а потім почали виникати непорозуміння,зокрема,щодо хатніх обов`язків,які дівчата сприймали по різному.
У ОСОБА_8 мало друзів,вона інтроверт,всі емоції тримає у собі,більш вразлива,аніж ОСОБА_7 ,мала одну близьку подругу у Центрі .Тема батьків для ОСОБА_8 болюча,а тому у разі,якщо ОСОБА_19 висловлювалась про біологічних її батьків-це могли вплинути на дитину. Не помічала за ОСОБА_8 схильності до фантазування. 

У суді апеляційної інстанції представник Центру соціально-психологічної реабілітації - ОСОБА_3 ,яка представляє інтереси ОСОБА_2 пояснила, що працює у Центрі тривалий час, ОСОБА_14 та ОСОБА_7 знає від моменту їх прибуття до Центру. 
Бажання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо вибуття у сім`ю було одноголосне, вони хотіли в цю сім`ю, між ними одразу відбувся контакт. Не було нарікань на сім`ю, період адаптації відбувався нормально. ОСОБА_8 із сестрою ОСОБА_7 дійсно часто конфліктували і в ОСОБА_21 будували так роботу, щоб вони налагодили взаємовідносини. Зазначила, що наразі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не проти, щоб їх розділили, у ОСОБА_7 зовсім інше відношення до сім`ї, ніж в ОСОБА_8 . 
Під час апеляційного розгляду підтримала позицію потерпілої,просила скасувати постанову районного суду щодо ОСОБА_1 . 

Отже,за наслідками апеляційного розгляду суд вважає,що обставини,викладені у протоколі про адміністративне правопорушення як акті адміністративного обвинувачення про те,що ОСОБА_1 13.08.2025 року о 16 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно ОСОБА_2 ,а саме: словесно ображала та принижувала- не підтверджені поза розумним сумнівом тими доказами,які зібрані уповноваженим органом і надані суду,натомість спростовуються поясненнями свідка-очевидця подій ОСОБА_5 та самої ОСОБА_1 ,які у сукупності узгоджуються з висновками психолога ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_6 .
Пояснення психолога ОСОБА_16 не спростовують таких висновків.

Під час апеляційного розгляду сама потерпіла та представник Центру,яка представляла її інтереси,просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати постанову суду щодо ОСОБА_1 . 

Відповідно до ст.62 Конституції України винуватість не може грунтуватись на припущеннях,а усі сумніви суд зобов`язаний тлумачити на користь особи,яка притягається до відповідальності.
Оскільки не доведений сам факт вчинення гр-кою ОСОБА_1 щодо потерпілої ОСОБА_2 13.08.2025 року тих дій,які вказані у протоколі(словесно ображала та принижувала),немає підстав і для оцінки,чи настали наслідки у виді заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої та причинного зв`язку,а тому суд не оцінює медичних документів,долучених до справи під час того,як суд повертав її на дооформлення. 
За таких обставин апеляційну скаргу необхідно задовольнити,скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає за необхідне також зазначити,що під час розгляду справи районним судом за клопотанням захисту був долучений висновок за результатами психологічних консультацій ОСОБА_13 ,який складений психологом Чернівецького міського центру соціальних служб ОСОБА_22 . 
У висновку вказано,що ОСОБА_7 повністю відчуває підтримку від членів сім`ї, в якій знаходиться, про свої почуття та проблеми спілкується з мамою – ОСОБА_23 , татом – ОСОБА_24 , члени нової сім`ї дозволяють приймати самостійні рішення.Щодо сім`ї ОСОБА_11 ,у якій проживає,дитина проявляє прихильність і виражає бажання проживати із ними.( а.с.91-96).

З інформації служби у справах дітей Горішньошеровецької сільської ради від 19.02.2026 року вбачається, що згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_5 від 14.08.2025 року, складеним службою у справах дітей Чернівецької міської ради, ознак небезпеки для дитини не виявлено. 
З метою забезпечення найкращих інтересів дітей уповноваженим органом прийняте рішення про доцільність роз`єднання рідних сестер.
Під час спілкування з ОСОБА_13 в день прийняття заяви про роз`єднання її із сестрою, зі слів дитини встановлено її бажання проживати в сім`ї ОСОБА_11 . Дитина повідомила, що до неї ставляться лагідно та з повагою, проявляють турботу, забезпечують належні умови проживання та підтримку. Під час бесіди ОСОБА_7 не повідомляла про наявність конфліктів чи суперечок у сім`ї.
З огляду на безпосереднє спілкування з дитиною, її емоційний стан, відкритість у відповідях та відсутність ознак занепокоєння або страху, підстав сумніватися у добровільності та усвідомленості висловленої нею позиції не встановлено. Таким чином, думка дитини щодо бажання проживати в зазначеній сім`ї враховується як усвідомлена, добровільна та така, що відповідає її найкращим інтересам(а.с.151-153).
Керуючись ст.ст.247,294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Мандзюка В.Б. задовольнити.
Постанову Чернівецького районного суду м. Чернівці від 15 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду О.О. Дембіцька