П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29805/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:28.11.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі – ГУПФ) у Рівненській області, ГУПФ України в Одеській області про:
- визнання протиправними та скасування рішення ГУПФ України в Одеській області про відмову у призначені пенсії №156050028621 від 24 липня 2025 року;
- визнання протиправними та скасування рішення ГУПФ України в Рівненській області про відмову у призначені пенсії №156050028621 від 20 серпня 2025 року; 
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 :- період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24 листопада 1983 року - періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 31 грудня 1997 року згідно дублікату серії НОМЕР_2 від 10 червня 2022 року; 
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 :- періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 09 вересня 2011 року; 
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з моменту звернення, а саме з 16 липня 2025 року довічно.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 16 липня 2025 року він звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років. 24 липня 2025 року ГУПФ України в Одеській області прийнято рішення №156050028621 про відмову у призначені пенсії. Підставою відмови стало відсутність необхідного страхового стажу станом на 10 жовтня 2017 року – 26 років 6 місяців та за відсутності необхідного спеціального стажу – 12 років 6 місяців. Згідно оскаржуваного рішення страховий стаж станом на 10 жовтня 2017 року становить 23 роки 9 місяців 19 днів. Страховий стаж становить 30 років 8 місяців 27 днів. Спеціальний стаж відсутній. 12 серпня 2025 року позивач повторно звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років. 20 серпня 2025 року Відповідач прийняв рішення №156050028621 про відмову у призначенні пенсії. Підставою відмови стало відсутність необхідного страхового стажу на 10 жовтня 2017 року 26 років 6 місяців та спеціального стажу – 12 років 6 місяців. Згідно оскаржуваного рішення страховий стаж станом на 10 жовтня 2017 року становить 23 роки 9 місяців 10 днів. Страховий стаж становить 30 років 9 місяців 27 днів. Спеціальний стаж відсутній. На думку позивача винесене рішення суперечить діючому законодавству та грубо порушує конституційні права, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відповідач – ГУПФ України в Одеській області, позов не визнав, вказуючи, що позовна вимога стосовно визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Одеській області про відмову у призначені пенсії №156050028621 від 24 липня 2025 року не підлягає задоволенню, оскільки на підстави заяви Позивача від 16 липня 2025 року та наданих документів Головним управління 24 липня 2025 року винесено Рішення №156050028621 про відмову у призначенні пенсії по вислузі років, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Однак, Позивач рішення Головного управління від 24 липня 2025 року №156050028621 не оскаржив, натомість, 12 серпня 2025 року знову звернулась до Головного управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років. На підстави заяви від 12 серпня 2025 року та наданих документів ГУПФ України в Рівненській області 20 серпня 2025 винесено Рішення №156050028621 про відмову у призначенні пенсії Позивачу, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу станом на 10 жовтня 2017 року та спеціального стажу. Головне управління звертає увагу суду, що у разі винесення наступного рішення за повторним зверненням до органів Пенсійного фонду, попереднє рішення автоматично втрачає чинність. А отже, рішення Головного управління про відмову у призначенні пенсії за вислугу років від 24 липня 2025 року №156050028621 взагалі не повинно бути предметом спору по даній судової справи. Окрім того, звертаємо увагу суду, що рішення Головного управління від 24 липня 2025 року №156050028621 не оскаржувалося до суду, Позивачем натомість було здійснено всіх можливих заходів для виправлення помилок в доданих до заяви 16 липня 2025 року документах та подано нову заяву про призначення пенсії з новими документами, а саме 12 серпня 2025 року. Тобто, на момент 12 серпня 2025 року, рішення про відмову в призначенні пенсії Позивачу Головним управлінням приймалося на підставі наданих документів до заяви від 24 липня 2025 року і воно було прийняте згідно законодавства України. Відповідач зазначав, що Позивачем було вказано рішення Головного управління про відмову у призначенні пенсії від 24 липня 2025 року №156050028621 як предмет спору з єдиною метою — створення підґрунтя правомірності позовної вимоги призначити пенсію саме з подання заяви про призначення пенсії вперше, таким чином у випадку задоволення позову зобов`язавши орган Пенсійного фонду виплатити пенсійні виплати з більш ранньої дати. Предметом спору в даному позові має бути тільки рішення ГУПФ України в Рівненській області від 20 серпня 2025 року №156050028621.
Відповідач – ГУПФ України в Рівненській області правом подання відзиву на позов не скористався.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУПФ України у Рівненській області, ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення ГУПФ України в Рівненській області про відмову у призначені пенсії №156050028621 від 20 серпня 2025 року.
Зобов`язано ГУПФ України у Рівненській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 : - період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24 листопада 1983 року - періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 31 грудня 1997 року згідно дублікату серії НОМЕР_2 від 10 червня 2022 року.
Зобов`язано ГУПФ України у Рівненській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 :- періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 09 вересня 2011 року.
Зобов`язано ГУПФ України у Рівненській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з моменту звернення, а саме з 12 серпня 2025 року довічно.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з бюджетних асигнувань ГУПФ України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968.96 грн.
В апеляційній скарзі ГУПФ України у Рівненській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
- до спеціального стажу не зараховано: - періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 по 09 вересня 2011 року згідно довідки 10 серпня 2016 року №428/41-382, виданою ДП Донецька залізниця Луганська дирекція залізничних перевезень, оскільки довідка не відповідає вимогам Додатку №5 згідно Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме в довідці відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів;
- крім того зазначені періоди не можливо підтвердити перевіркою первинних документів, оскільки підприємство з 2014 року знаходиться на непідконтрольній території та входить до складу підприємств діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до ст.ст. 2 та 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", а також відсутні дані по спеціальному стажу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України у Рівненській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 липня 2025 року вперше звернулась до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."а" ст. 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі – Закон №1788-ХІІ).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - ГУПФ України у Одеській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.
Рішенням ГУПФ України у Одеській області №156050028621 від 24 липня 2025 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, та, серед іншого, зазначено, що вік Позивача — 59 років, страховий стаж Позивача складає 30 років 8 місяців 27 днів, а стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (по 11 жовтня 2017) становить — 23 роки 9 місяців 10 днів, спеціальний стаж особи відсутній. Головним управлінням винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу на 10 жовтня 2017 - 26 років 6 місяців та за відсутності необхідного спеціального стажу — 12 років 6 місяців.
За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано:
- періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24 листопада 1983 року, оскільки трудова книжки надана в копії;
- періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 31 грудня 1997 року згідно дублікату серії НОМЕР_2 від 10 червня 2022 року, оскільки трудові відносини з підприємствами передують даті видачі трудової книжки. Крім того, зазначені періоди не враховано згідно довідки від 10 серпня 2016 року №428/41-382, оскільки підприємство з 2014 року знаходиться на непідконтрольній території та входить до складу підприємств, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до ч.ч.2 та 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території".
До спеціального стажу Позивача не зараховано періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 09 вересня 2011 року згідно довідки 10 серпня 2016 року №428/41-382, виданої ДП Донецька залізниця Луганська дирекція залізничних перевезень, оскільки довідка не відповідає вимогам Додатку №5 згідно Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме: в довідці відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів.
12 серпня 2025 року позивач повторно звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - ГУПФ України у Рівненській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.
20 серпня 2025 року ГУПФ України у Рівненській області прийняло рішення №156050028621 про відмову у призначенні пенсії.
Підставою відмови стало відсутність необхідного страхового стажу на 10 жовтня 2017 року 26 років 6 місяців та спеціального стажу – 12 років 6 місяців. Згідно оскаржуваного рішення страховий стаж станом на 10 жовтня 2017 року становить 23 роки 9 місяців 10 днів. Страховий стаж становить 30 років 9 місяців 27 днів. Спеціальний стаж відсутній. 
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано:
- періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24 листопада 1983 року , оскільки трудова книжка надана в копії;
- періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 31 грудня 1997 року згідно дублікату серії НОМЕР_2 від 10 червня 2022 року, оскільки трудові відносини з підприємствами передують даті видачі трудової книжки. Крім того зазначені періоди не враховано згідно довідки від 10 серпня 2016 року №428/41-382 оскільки підприємство з 2014 року знаходиться на непідконтрольній території та входить до складу підприємств, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до частини 2 та 3 закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території". Відповідно до п. 5.3. Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 20 липня 1993 року : якщо працівник до працевлаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділі "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи.
До спеціального стажу не зараховано:- Періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 09 вересня 2011 року згідно довідки 10 серпня 2016 року №428/41-382, виданою ДП Донецька залізниця Луганська дирекція залізничних перевезень, оскільки довідка не відповідає вимогам Додатку №5 згідно Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637, а саме в довідці відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Крім того зазначені періоди не можливо підтвердити перевіркою первинних документів, оскільки підприємство з 2014 року знаходиться на непідконтрольній території та входить до складу підприємств, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до частини 2 та 3 закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", а також відсутні дані по спеціальному стажу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Додатково: особисте повідомлення заявника щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення інших держав не містить інформації про не отримання пенсії від російської федерації та відсутня дата повідомлення.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка містить належним чином оформлені записи про роботу позивача у спірні періоди. Отже, право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів тощо на тимчасово окупованій території України. Таким чином, позивач не може бути позбавлений свого законного права на призначення пенсії через неможливість здійснення відповідачем перевірки достовірності даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахували до спеціального стажу періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 09 вересня 2011 року.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст.46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, п.п.1-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-VI, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З оскаржуваного рішення "156050028621 від 20 серпня 2025 року вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що до страхового стажу не зараховано:
- періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24 листопада 1983 року , оскільки трудова книжка надана в копії;
- періоди роботи з 25 липня 1983 року по 09 жовтня 1984 року, з 19 грудня 1986 року по 29 березня 1989 року та з 31 березня 1989 року по 31 грудня 1997 року згідно дублікату серії НОМЕР_2 від 10 червня 2022 року, оскільки трудові відносини з підприємствами передують даті видачі трудової книжки. Крім того зазначені періоди не враховано згідно довідки від 10 серпня 2016 року №428/41-382 оскільки підприємство з 2014 року знаходиться на непідконтрольній території та входить до складу підприємств, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до частини 2 та 3 закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території".
Як вбачається, з матеріалів справи, звертаючись до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивачем надано трудову книжку позивача відповідно до якої у спірний період він працював:
- 25 липня 1983 року Вагоне депо Ворошиловград прийнятий слюсарем по ремонту рухомого складу 4-го розряду збірного цеху. 
- 28 вересня 1983 року переведений слюсарем з ремонту рухомого складу пункту технічного обслуговування вагонів станції Ворошиловград. 
- 09 жовтня 1984 року звільнений у зв`язку із призовом до лав Радянської армії. 
- 19 грудня 1986 року Вагоне депо Ворошиловград прийнятий оглядачем вагонів 4-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Ворошиловград.
- 01 липня 1987 року переведений у розпорядження начальника вагонного депо Комунарськ у зв`язку із спеціалізацією вагонного депо Ворошиловград з ремонту та обслуговуванню пасажирських вагонів у відповідно до наказу начальника Донецької ж/д №121/Н від 12 червня 1987 року та начальника Ворошиловського від.дороги №314 від 25 червня 1987 року 
- 01 липня 1987 року зарахований до штату вагонного депо Комунарськ на підставі наказу начальника Донецької ж/д №112/Н від 12 червня 1987 року та начальника Ворошиловського від.дороги №314 від 25 червня 1987 року оглядачем вагонів 4-го розряду на ПТО Ворошиловград. 
- 29 березня 1989 року звільнений на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП УСС РОКУ 
- 31 березня 1989 року Вагоне депо Ворошиловград прийнятий за переводом оглядачем вагонів 4-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Ворошиловград. 
- 19 червня 1989 року встановлений 5й розряд оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування. 
- 23 вересня 1994 року переведений учнем провідника пасажирських вагонів. 
- 28 жовтня 1994 року переведений провідником пасажирських вагонів. 
- 01 грудня 1999 року встановлений 4й розряд провідника пасажирських вагонів. 
- 18 травня 2000 року укладений контракт. 29 серпня 2000 року переведений слюсарем по ремонту рухомого складу 4-го розряду в складальний цех. 
- 20 листопада 2000 року переведений провідником пасажирських вагонів 4-го розряду по контракту. 
- 14 листопада 2005 року переведений начальником пасажирського поїзду ІІ групи на умовах контракту резерва провідників. 
- 06 квітня 2006 року переведений провідником пасажирського вагона на умовах контракту резерва провідників. 
- 19 грудня 2007 року переведений начальником пасажирського поїзду ІІ групи на умовах контракту резерва провідників.
- 09 квітня 2009 року переведений начальником пасажирського поїзду І групи на умовах контракту резерва провідників. 
- 09 вересня 2011 року переведений начальником поїзда (пасажирського) резерву провідників на умовах контракту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі – Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.
Відповідно п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність страхового стажу у позивача.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №654/890/17.
Враховуючи вищенаведене, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що формальні неточності у трудовій книжці не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки стаж підтверджується основним документом – трудовою книжкою позивача, то спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Щодо посилань апелянта на неможливість підтвердження перевіркою первинних документів, оскільки підприємство з 2014 року знаходиться на непідконтрольній території, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно п.1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі – Порядок №22-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Зі змісту заяви позивача вбачається, що вона містить необхідну інформацію, необхідну для здійснення перерахунку пенсії.
Частинами 1-2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відповідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Відповідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Відповідно ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
Таким чином, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку достовірності видачі довідки, не може бути підставою для позбавлення права позивача на призначення/перерахунок пенсії.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постанові від 31 січня 2019 у справі №233/1181/17.
Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".
Колегія суддів зазначає, що Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіями.
Згідно ч.ч.1-3 ст. 9 України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Врахування заробітної плати вказаної в даній довідці, виданій на окупованій території, яка потрібна при перерахунку пенсії, може вплинути на реалізацію прав позивача, а тому суд вірно застосував застосував загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 у справі №537/3480/17.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.