Справа № 202/12553/25
Провадження № 2/202/2083/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Коваленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,- 

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Ніколаєвої Галини Григорівни, через систему «Електронний суд» звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. 
В обґрунтування посилаючись на те, що відповідач по справі є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . 
14 липня 2009 року шлюб між батьками позивача було розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-4685-2009.
Після розлучення батьків донька залишилася проживати з матір`ю.
22 грудня 2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ згідно з яким з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі якого 28 лютого 2019 року було відкрито виконавче провадження №58424932 у Індустріальному відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 
30 листопада 2025 року позивач досягла повноліття, стягнення аліментів на її утримання припинилося. 
Разом з тим позивач продовжує навчання у Дніпропетровському фаховому мистецько -художньому коледжі культури Дніпропетровської обласної ради на денній формі навчання за спеціальністю 023 «Образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація». 
Відповідно до довідки №649 від 09 грудня 2025 року позивач дійсно навчається на 3 курсі денного відділення коледжу. Позивач не заміжня. Не працює, так як навчається на денній формі навчання. Згідно довідки про доходи №90 від 17 грудня 2025 року загальна сума доходу за період липень 2025р - по листопад 2025 р. без урахування аліментів становить 0, 00 грн. (Нуль грн. 00 коп.)
Відповідач є особою працездатного віку, дані про непрацездатність або наявність обставин, що унеможливлюють надання матеріальної допомоги, відсутні. 
За цих обставин ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, у зв`язку її навчанням.
Позивач просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця з моменту звернення до суду з цим позовом до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2025 року, головуючим суддею у розгляду вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П.
В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 24 грудня 2025 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , на який надано відповідь № 2170946 від 24.12.2025.
Ухвалою судді від 25 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
07.01.2026 року від відповідача ОСОБА_2 , документ сформований в системі «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ознайомившись з позовними вимогами позивача, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначив, що батьки зобов`язанні сплачувати аліменти на повнолітню дитину яка продовжує навчання за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Він, ОСОБА_2 не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, оскільки у нього скрутне фінансове становище, та він перебуває під тимчасовим захистом Норвегії.
Відмітив той факт, що він є багатодітним батьком, та нього на утриманні перебувають 3 дітей, а саме: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 . ОСОБА_4 має проблеми зі здоров`ям та на даний час потребує постійного лікування та догляду.
Його мати, ОСОБА_6 , також хворіла на тяжку хворобу внаслідок перенесеної хвороби яка викликана COVID-19, що підтверджується наданими доказами. На даний час потребує постійного лікування та догляду. 
Більш того, він ОСОБА_2 також хворіє, що підтверджується наданими письмовими доказами.
У зв`язку з чим, він не має змоги сплачувати аліменти, оскільки у нього відсутня така можливість.
Відмітив той факт, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність у нього можливості сплачувати аліменти.
Просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на дитину яка продовжує навчання в повному обсязі.
15.01.2026 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , документ сформований в системі «Електронний суд», надійшла відповідь на відзив в якій вказали, що у справі наявні та не заперечуються відповідачем такі юридично значимі обставини: досягнення донькою повноліття, продовження нею навчання та наявність потреби у матеріальній допомозі. Таким чином, правові підстави для виникнення обов`язку щодо її утримання є наявними. Відповідач у відзиві намагається довести, що у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, однак під «відсутністю можливості» фактично розуміє власне суб`єктивне бачення фінансових труднощів, що не відповідає змісту норми статті 199 СК України. Можливість надання матеріальної допомоги оцінюється судом з урахуванням усіх обставин справи, включаючи потенційну працездатність, наявність соціальних виплат, доступ до джерел доходу, а не виключно офіційне працевлаштування або розмір задекларованого доходу. Відповідач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував повну втрату ним працездатності, встановлення інвалідності або відсутність будь-яких джерел існування. Посилання відповідача на перебування під тимчасовим захистом у Норвегії не може свідчити про його фінансову неспроможність. 
Відповідач, обґрунтовуючи свою нібито відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, посилається на утримання сина ОСОБА_4 , однак умисно не зазначає та не спростовує той факт, що вказана особа є повнолітньою, а відтак не підпадає під загальний обов`язок утримання, встановлений для неповнолітніх дітей.
Більше того, із доводів відповідача фактично вбачається, що він свідомо обирає, якій із повнолітніх дітей надавати матеріальну допомогу, а якій - відмовляти, посилаючись при цьому на власну неспроможність. Така поведінка свідчить не про відсутність можливості надавати допомогу, а про вибіркове та нерівне виконання батьківських обов`язків, що суперечить принципам рівності дітей у сімейних правовідносинах та положенням Сімейного кодексу України. Фактично відповідач намагається виправдати відмову від утримання доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної підтримки, тим, що надає допомогу іншій повнолітній дитині, яка не має встановленої інвалідності та не довела потреби у постійному утриманні. Такий підхід є неприйнятним та не може бути врахований судом як підстава для відмови у задоволенні позову. Також Відповідач, обґрунтовуючи неможливість належного виконання своїх обов`язків, посилається на стан здоров`я своєї матері. Разом із тим такі твердження є голослівними та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Відповідач не довів жодної обставини, яка б об`єктивно унеможливлювала виконання ним аліментного обов`язку. Крім того, під час подання відзиву відповідач не врахував, що позов у даній справі подано безпосередньо повнолітньою донькою, що свідчить про поверхневий аналіз позовних вимог та обставин справи. Відзив відповідача є таким, що не спростовує позовних вимог, ґрунтується на припущеннях, застарілих документах та вибірковому підході до виконання батьківських обов`язків.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви, документ сформований в системі «Електронний суд» 21.01.2026 року, просили суд розглядати справу без участі позивача та представника позивача. Просили суд позов задовольнити з наведених в позові підстав. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через підсистему «Електронний суд». Скористався своїм правом та надав відзив на позовну заяву. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_8 . 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , зареєстрований 28 квітня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 257, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 28 квітня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, було розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2009 року у справі №2-4685/2009. 
22 грудня 2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ у справі №199/9002/18 провадження №2-н/202/354/2018 року згідно з яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі якого постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Якименко А.О. від 28 лютого 2019 року було відкрито виконавче провадження №58424932 з примусового виконання судового наказу №2-н/202/354/2018. 
На момент звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття. 
Відповідно до довідки № 649 від 09 грудня 2025 року, виданої Комунальним закладом «Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_1 , є студентом 3 курсу спеціальності «Образотворче мистецтво» денного відділення бюджетної форми навчання. Зарахована з 01.09.2023 року. Строк закінчення навчання 30.06.2027 року. 
Відповідно до Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти укладеного між Комунальним закладом «Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури» Дніпропетровської обласної ради» та вступником ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_8 від 05.08.2023 року №159, заклад бере на себе зобов`язання здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Образотворче мистецтво», за спеціальністю 023 «Образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація». 
На даний час ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи.
Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).
Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Статтею 198 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що повнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання звернулася самостійно з даним позовом до суду на своє утримання. Позивач не заміжня, не працює, так як навчається на денній формі навчання. Згідно довідки про доходи №90 від 17 грудня 2025 року загальна сума доходу за період липень 2025р - по листопад 2025 р. без урахування аліментів становить 0,00 грн. 
Витрат на утримання ОСОБА_1 у зв`язку з навчанням відповідач ОСОБА_2 не несе.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Чинне законодавство пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
В правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6/1296-цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц та від 29 січня 2018 року у справі 622/373/16-ц).
За загальним правилом батьки несуть рівний обов`язок із утримання своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Спосіб виконання батьками цього обов`язку залежить від домовленості між ними. Водночас у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дочка, син, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дочку, сина можуть бути присуджені за вибором позивача як в частці від заробітку (доходу) іншого з батьків і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які будуть стягуватися як аліменти на дочку, сина, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме, матеріальний та сімейний стан платника аліментів і повнолітніх дочки, сина.
Відповідач ОСОБА_2 в своєму відзиві на позовну заяву вказав, що не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 яка продовжує навчання, оскільки у нього скрутне фінансове становище, та він перебуває під тимчасовим захистом Норвегії.
Суд критично відноситься до доводів відповідача, що він не має змоги сплачувати аліменти, оскільки його доводи ґрунтуються на припущеннях, застарілих документах та вибірковому підході до виконання батьківських обов`язків.
Так, як вбачається із посвідчення Серія НОМЕР_6 , виданого Лівобережним управлянням соціального захисту населення Дніпровської міської ради 23 липня 2019 року, ОСОБА_2 є батьком багатодітної сім`ї до 25 березня 2023 року та в нього на утриманні перебуває 3 дітей, а саме: ОСОБА_3 ; 2011 р.н., ОСОБА_4 ; 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2019 р.н. Тобто на даний час відповідач має на утриманні 2 неповнолітніх дітей. 
ОСОБА_4 досягнув повноліття в 2023 року і як зазначає відповідач має проблеми зі здоров`ям та на даний час потребує постійного лікування та догляду, що підтверджується відповідачем письмовими доказами: копією направлення в клініку «ОПТИМЕД»; копією рахунку на аналізи від 17.08.2022 року; копією консультативного висновку спеціаліста; копією огляду лікаря терапевта; копією результатів аналізу, однак повнолітньому не встановлена інвалідність та відповідач не довів потреби у постійному утриманні. 
Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, на його стан здоров`я та стан здоров`я його матері, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки такі твердження є не підтверджені належними і допустимими доказами.
Суд також приймає до уваги, той факт, що перебування відповідача під тимчасовим захистом у Норвегії не може свідчити про його фінансову неспроможність. 
Оцінивши в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку, що у зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний її утримувати.
Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які будуть стягуватись з відповідача на користь позивача на період її навчання у судовому порядку.
При визначенні розміру аліментів на період навчання, суд враховує, що відповідач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, а також те, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, у зв`язку із чим не має можливості працювати та матеріально себе забезпечувати, оскільки процес навчання на денній формі навчання потребує від неї постійного зайняття у навчальному процесі, а затрати, пов`язані із навчанням при денній формі навчання є значними, майновий і сімейний стан сторін, а також те, що відповідач не надав суду жодного доказу щодо матеріального стану, а тому вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що на переконання суду буде відповідати засадам розумності, виваженості, справедливості та співмірності, а також це відповідатиме інтересам дитини.
Стягнення аліментів на навчання повинно проводитись починаючи з 23 грудня 2025 року і до закінчення строку навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 (двадцяти трьох) років.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 968 грн. 96 коп.
На підставі викладеного, керуючись п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.16, 182, 191, 198, 199, 200, 201 СК України та керуючись ст.ст.12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання – задовольнити частково.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 23 грудня 2025 року до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст складено 20 лютого 2026 року.

Суддя   Л.П. Слюсар