Справа № 467/4/26
Провадження № 2/467/182/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючого - судді Догарєвої І.О.,
за участю: секретаря судового засідання Скорнякової С.В.,
представника позивача Рубана С.Ю.;
представника відповідача Єренка Д.В. (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в с-щі Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року адвокат Рубан С.Ю., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до Арбузинської селищної ради Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, мотивуючи вимоги тим, що 07 липня 1999 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір про купівлю-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Дана угода була зареєстрована Вознесенською Універсальною Товарно-Сировинною Біржею за №453 7 липня 1999 року. Зазначений договір зареєстрований в Арбузинському РКП «Бюро технічної інвентаризації» 07.07.1999 року за реєстровим № 1186 та цим написом право власності зареєстрований за позивачем. 
Після укладення договору сторони здійснили всі дії щодо його виконання. Після укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_3 звільнив проданий будинок, віддав ключі та знявся з реєстрації за вказаною адресою, однак ухилився від нотаріального посвідчення угоди. Посилаючись на ці обставини, представник позивача просив визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 .
Ухвалою від 02 січня 2026 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою від 16.01.2026 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від завідувача Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Бойченка В.А. інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті ОСОБА_3 , яка помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 11.02.2026 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Державного нотаріального архіву Миколаївської області інформацію зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою суду від 17.03.2026 року задоволено клопотання представника позивача та замінено відповідача по справі Арбузинську селищну раду Первомайського району Миколаївської області на належного відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку померлого ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після його смерті. 
Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 
Представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. 
Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні звернувся до суду із заявою, в якійзазначив, що позивач позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, претензій до позивача щодо спірного будинку немає.
Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 200 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до неї позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження.
Судом встановлено, що 07.07.1999 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про купівлю-продаж будинку АДРЕСА_1 . Дана угода була зареєстрована Вознесенською Універсальною Товарно-Сировинною Біржею за №453 від 07.07.1999 року. 
Будинок АДРЕСА_1 на момент продажу належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Южнуокраїнською державною нотаріальною конторою 10.06.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №566. 
ОСОБА_1 , як покупець, сплатила продавцю належну за договором покупну ціну, а ОСОБА_3 отримав кошти за купівлю будинку та передав будинок у її розпорядження. Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. 
Крім того, право власності на будинок було зареєстровано 07.07.1999 року в Арбузинському РКП «Бюро технічної інвентаризації» за № 1186.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який являвся продавцем за договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією, наданою завідувачем Державного нотаріального Миколаївської області від 16.02.2026 року за вих. № 107/01-21-2. 
Спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла дочка спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 22.09.2000 №137 назву АДРЕСА_3 названо «Хліборобною».
Відповідно до листа начальника Арбузинського КП БТІ № 100 від 01.12.2025 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 зареєстроване за ОСОБА_1 . 

Позивач проживає та зареєстрована у спірному житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується даними її паспорту.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Отже, положення статті 227 ЦК УРСР 1963 року спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним.
Згідно зі статтею 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Судом встановлено, що сторони досягнули всіх істотних умов угоди і виконали угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, тобто продавцем отримано узгоджену суму грошових коштів в рахунок оплати вартості нерухомого майна та передано зазначене нерухоме майно покупцеві. Покупець в свою чергу прийняв дане нерухоме майно та до цього часу правомірно ним володіє. Разом з тим продавець, не заперечуючи прав покупця на нерухоме майно, ухилився від нотаріального посвідчення договору, оскільки отримавши кошти втратила інтерес до подальших дій, пов`язаних з його оформленням.
Уклавши договір купівлі-продажу нерухомості у 1991 році у відповідності до законодавства, яке діяло на той час і повністю виконавши всі умови договору, сторони не мали претензій щодо виконання суттєвих умов договору. Укладений договір був зареєстрований в Арбузинському РКП «Бюро технічної інвентаризації». Тобто, незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення держава, здійснивши реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомості, тим самим визнала право на придбаний житловий будинок за покупцем. Проте на даний час позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати свої права як власника житлового будинку в зв`язку з невідповідністю форми правовстановлюючого документу вимогам закону. 
Відтак, вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши зміст правовідносин, що склались між сторонами, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спірного майна, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приймає визнання відповідачем позову і ухвалює за результатами розгляду справи рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 4, 12, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості №453, укладений на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній біржі 07 липня 1999 року, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкамиапеляційного перегляду. 

Суддя І.О. Догарєва