Єдиний унікальний номер: 448/1945/25 
Провадження № 2/448/108/26

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
(повний текст)

17.04.2026 року Мостиський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог.
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_2 , покликаючись на те, що з 10 жовтня 2017 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №3435. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що на початку 2021 року їхнє подружнє життя стало неможливим через те, що, сторони мають різні погляди на сімейне життя, на ведення спільного господарства та виховання і матеріальне забезпечення їхніх спільних дітей. 
Вказує, що сторони припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та з березня 2021 року почали проживати окремо один від одного.
Вважає, що примирення між сторонами не можливе, позивачка втратила почуття любові, довіри та поваги до відповідача. Залишатись надалі у такому шлюбі позивачка не має наміру.
З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 10 жовтня 2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №3435. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 968,96 грн. 
II. Короткий зміст інших заяв по суті справи.
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 та вважає можливим примирення сторін, подальше спільне проживання і збереження шлюбу. У відзиві зазначив, що з 02.06.2023 року він (відповідач) проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (наказ №160). Попри це, він регулярно відвідував сім`ю за місцем проживання: АДРЕСА_1 - спочатку один раз на місяць, а згодом двічі на місяць. У цей час сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та планували спільне майбутнє. Відповідач також зазначив, що матеріально забезпечував сім`ю, оскільки позивачка не працювала. Крім того, у зазначений період він неодноразово проходив лікування та оперативні втручання, зокрема: з 10.02.2025р. по 21.02.2025р. - стаціонарне лікування з діагнозом розрив медіального меніска правого колінного суглоба; з 11.08.2025р. по 03.09.2025р. - лікування у КНП ЛОР «ЛОГВВ та Р ім. Ю. Липи» з діагнозом варикозне розширення вен нижніх кінцівок з ускладненнями, де 20.08.2025 проведено оперативне втручання; з 19.09.2025р. по 10.10.2025р. - стаціонарне лікування у ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» з відповідними супутніми діагнозами. Впродовж цього часу сторони перебували у шлюбних відносинах: позивачка відвідувала відповідача під час лікування, а після виписки він повертався до сім`ї. Відповідач зазначив, що позов про розірвання шлюбу став для нього несподіванкою, оскільки позивачка раніше не висловлювала незадоволення шлюбом та не порушувала питання його припинення. У зв`язку з цим відповідач не розуміє реальних підстав подання позову, а також не погоджується з твердженнями позивачки про неможливість примирення та про те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам і інтересам дітей, оскільки такі обставини не відповідають дійсності.
Позивачка ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі з огляду на таке. Відповідач не навів жодного доказу існування між сторонами шлюбних відносин як повноцінної сім`ї. Крім того, його клопотання про надання сторонам строку для примирення не відповідає інтересам позивачки, оскільки примирення між сторонами є неможливим. Позивачка втратила почуття любові, довіри та поваги до відповідача і не бажає надалі перебувати з ним у зареєстрованому шлюбі. Вона вважає, що клопотання відповідача про надання строку для примирення тривалістю шість місяців спрямоване на затягування судового процесу з невідомих їй причин.
ІІІ. Позиція учасників справи.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, однак у матеріалах справи містяться письмові заяви ОСОБА_1 про здійснення розгляду даної справи без її участі. У заяві, поданій 16.04.2026р., позивачка покликається на те, що вона підтримує заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу з тих підстав, що сторони по даний час не примирилися, вона втратила почуття любові, довіри та поваги до відповідача і надалі перебувати з ним в зареєстрованому шлюбі не бажає.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання, що було призначене на 17.04.2026р., - не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання ( АДРЕСА_2 ). Під час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення позову.
IV. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.09.2025р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 28.11.2025р. подружжю  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  надано строк в 2 (два) місяці для примирення, провадження у справі зупинено до часу закінчення строку для примирення, визначеного судом.
Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.02.2026р. поновлено провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу.
V. Обставини справи, встановлені судом.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 та доводи відповідача ОСОБА_2 , судом встановлені наступні обставини.
Сторони з 10 жовтня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №3435.
Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, їх шлюб існує формально, позивачка ОСОБА_1 на розірванні шлюбу наполягає.
Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб між сторонами серії НОМЕР_2 , виданого 10.10.2017 року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_3 виданого 25.05.2018року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_4 виданого 28.07.2020 року; витягом з реєстру територіальної громади №2025/014116082 від 25.09.2025р.; копіями паспортів сторін по справі; іншими матеріалами справи.
VI. Застосовані судом норми права.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».
Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).
Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
VII. Висновки суду.
Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.
Виходячи з норм сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, судом вживалися заходи для збереження сім`ї, в тому числі шляхом надання сторонам строку для примирення терміном два місяці, однак за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка ОСОБА_1 не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а тому, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Вимоги про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка ОСОБА_1 не заявляла; після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище « ОСОБА_5 ».
VІII. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., що підтверджується поданою позивачкою квитанцією про сплату №1165-0118-3063-1910 від 26.09.2025р. 
Оскільки позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути сплачений нею судовий збір.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141-142, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити.
Розірвати шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 жовтня 2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №3435. 
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 понесений нею судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.
Копію рішення, після набрання ним законної сили, надіслати до Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління міністерства юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Повний текст рішення складено 22.04.2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивачка –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Львів Львівської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач –  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Макунів Мостиського району Львівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ; зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_2 .

Суддя    Ю.В. Кічак