Справа № 214/3467/25
2/214/594/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

06 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Євтушенка О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання – Авдєєва М.І., 
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Холода В.С. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/3467/25 за позовною заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Щербаня Віктора Сергійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник Олена Віталіївна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Щербань В.С., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , 23 квітня 2025 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: встановити факт непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад 12 років на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Пред`явлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що їй достеменно відомо, що її брат – ОСОБА_2 ще у 2012 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації та з того часу в Україну не повертався, постійно за вищевказаною адресою не проживав. На думку позивача, у разі якщо б відповідач дійсно фактично проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, такі обставини були б підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема: показаннями сусідів, документами щодо участі у витратах на утримання житла, оплаті комунальних послуг. Разом з тим, як зазначає позивач, будь-які докази фактичного спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у матеріалах справи відсутні. Навпаки, з наданих доказів убачається, що відповідач після смерті матері виїхав за кордон, що додатково спростовує його можливе фактичне проживання зі спадкодавцем та підтверджує відсутність наміру прийняття спадщини у спосіб, передбачений ст.1268 ЦК України. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що відповідач не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та, відповідно, не прийняв спадщину після її смерті.
Ухвалою суду від 06 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 
09 липня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Щербань В.С. подав до суду заяву про зміну предмета позову з метою обрання належного та ефективного способу захисту прав та інтересів ОСОБА_1 . На переконання представника позивача, більш ефективним способом захисту спадкових прав ОСОБА_1 є визнання за нею права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , у порядку спадкування за законом, а саме: 1/2 частку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0534 га, кадастровий номер 1221880500:02:001:0724, цільове призначення – для ведення садівництва, місцезнаходження: АДРЕСА_2 . Підстави позову порівняно з первісною редакцією позовної заяви залишилися незмінними. 
Ухвалою суду від 31 липня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову. 
Ухвалою суду від 31 липня 2025 року задоволено заяву позивача про допит свідків. 
Ухвалою суду від 31 липня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 
Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
У ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 беручи участь у судовому засіданні безпосередньо, пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Додатково зазначила, що вона проживала разом із матір`ю в одній квартирі до її смерті, за адресою: АДРЕСА_1 , де і наразі продовжує проживати, а відповідач вже більше 20-ти років постійно проживає за кордоном, до України не повертався і не збирається. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, у зв`язку із неявкою відповідача.
Аналогічну позицію висловив представник позивача – адвокат Холод О.М., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник позивача просив суд врахувати відомості, які містяться в актах від 20.10.2016 та від 23.01.2025 про непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас представник позивача зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, представник звернув увагу суду на відсутність відомостей про в`їзд та виїзд відповідача з території України з 2018 року, а також зазначив, що досліджені судом докази свідчать про залишення відповідачем території України задовго до смерті матері, що, на думку позивача, виключає можливість його фактичного проживання зі спадкодавцем та свідчить про відсутність наміру прийняти спадщину в порядку, визначеному ст.1268 ЦК України. Також представник позивача зазначив, що предметом попереднього судового рішення було встановлення належності правовстановлюючого документа, рішення задоволено та набрало законної сили.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду повідомив, що є пенсіонером, головою ОСББ будинку та з 1995 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Із спадкодавцем ОСОБА_3 він був особисто знайомий з дитинства, оскільки народився та проживав у сусідньому будинку, а в подальшому підтримував сусідські стосунки з нею та членами її сім`ї. ОСОБА_3 має двох дітей: ОСОБА_2 – відповідач у справі, та ОСОБА_1 – позивач. Відповідача ОСОБА_2 він востаннє бачив орієнтовно у 2013 році. У період створення ОСББ у 2013 році відповідач за місцем проживання матері був відсутній, участі у житті будинку не брав та за адресою: АДРЕСА_1 , не проживав. Після смерті ОСОБА_3 та її поховання у 2024 році відповідача за вказаною адресою свідок також не бачив. Крім того, у 2016 році під час створення ОСББ та відмови від централізованого опалення у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було коштів на встановлення індивідуальної системи опалення, про що йому було відомо зі спілкування з ними, при цьому ОСОБА_2 у зазначений період за адресою реєстрації не проживав.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що з вересня 2009 року проживає за адресою: АДРЕСА_4 , де разом із сім`єю придбала квартиру та проживала по сусідству зі ОСОБА_3 (у суміжній квартирі). Вона була особисто знайома з ОСОБА_3 , підтримувала з нею добросусідські відносини, а також була знайома з її дочкою – ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі. Протягом усього періоду проживання за вказаною адресою вона неодноразово бачила, що до ОСОБА_3 приходила її донька. Водночас про наявність у спадкодавиці сина – ОСОБА_2 , їй було відомо лише зі слів інших осіб, однак особисто вона його ніколи не бачила, у тому числі за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а також під час поховання ОСОБА_3 . Свідок підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 фактично за місцем проживання спадкодавця не проживав.
Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, причини його неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, що не є перешкодою для ухвалення заочного рішення у справі, враховуючи відсутність заперечень зі сторони позивача.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. про свою участь в судовому засіданні не заявила, будучи повідомленою належним чином.
Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, з урахуванням позицій учасників справи та застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, дійшов до наступного висновку.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частинами 1, 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , про що Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 07 лютого 1978 року складено актовий запис про народження №183. Згідно з указаним актовим записом, батьками ОСОБА_2 є: батько – ОСОБА_6 , мати – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 06 лютого 2008 року (а.с.7).
08 листопада 2003 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області складено актовий запис №579. Після одруження дружина змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2003 року (а.с.8).
З наведених відомостей випливає, що матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_3 .
Крім того, з аналізу наданих документів судом встановлено, що ОСОБА_3 також має сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта громадянина Російської Федерації, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого відділом УФМС Росії у м. Москва, дата видачі – 03.02.2020, код підрозділу – 770-025; копією страхового свідоцтва обов`язкового пенсійного страхування №171-239-066-52, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації – 06.04.2012.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що Департаментом адміністративних послуг Виконавчого комітету Криворізької міської ради 08 травня 2024 року складено відповідний актовий запис №1169. Факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 08.05.2024 року (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_4 від 27 листопада 1998 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної власності наступним громадянам: уповноважений власник – ОСОБА_3 ; члени сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності зареєстровано в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації та внесено до реєстрової книги за №157П-567-567 (а.с.48).
Відповідно до довідки №977 від 31.01.2025, виданої щодо реєстрації місця проживання громадян адміністратором Центру адміністративних послуг «Віза» Виконавчого комітету Криворізької міської ради Світличною Д. вбачається, що за відомостями реєстру Криворізької міської територіальної громади наявна інформація за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані дві особи: ОСОБА_3 , яка була знята з реєстрації місця проживання 08.05.2024 у зв`язку зі смертю особи, та ОСОБА_2 (а.с.11). 
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №076969 від 28.05.2008, за Розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації за №1114-р від 12.12.2007 – ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0534 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , план меж земельної ділянки – кадастровий номер 1221882500:02:001:0724 (а.с.54-55).
На виконання ухвали суду державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. надано до суду спадкову справу №979/01-16 (номер у нотаріуса 150/2024), заведену після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 07 січня 2025 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено в одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири та на цілу частку земельної ділянки. Згідно з відомостями, що містяться у Реєстрі Криворізької територіальної громади від 28.05.2024 за №17217, на день відкриття спадщини разом зі спадкодавцем був зареєстрований її син – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину відповідно до п.3 ст.1268 ЦК України. Іншим спадкоємцем за законом є дочка спадкодавця – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка подала 28.05.2024 до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом №410 і прийняла спадщину відповідно до ст.1270 ЦК України. Відтак спадкоємці мають право на спадкування в рівних частках – по 1/2 кожному. Окрім того, у нотаріуса виявлено невідповідність імені спадкодавця у наданих документах, а саме: у свідоцтві про смерть та повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00045224453 від 28.05.2024 року ім`я спадкодавця зазначено як « ОСОБА_9 », тоді як у свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_4 від 27.11.1998, виданому Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, зареєстрованому Криворізьким бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №157П-567-567, ім`я спадкодавця зазначено як « ОСОБА_10 ». Через цю розбіжність нотаріус не міг встановити факт належності спадкодавцю документа, що підтверджує право власності на частку у спадковому майні (а.с.145-154).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Виконавчий комітет Криворізької міської ради, Державний нотаріус Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник Олена Віталіївна про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі – задоволено, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 , виданого 27.11.1998 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі: 157П-567-567, на квартиру загальною площею 48,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.49-53).
На виконання ухвали суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано відомості про перетинання державного кордону України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України, в період з 08.11.2017 до 08.08.2025, з якої вбачається, що останній перетнув державний кордон України через пункт пропуску пп «Гоптівка» о 17:17 год. 14.09.2018 (а.с.155-156). 
Також, до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина Російської Федерації, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого відділом УФМС Росії у м. Москва, дата видачі – 03.02.2020, код підрозділу – 770-025 (а.с.14-15); страхове свідоцтво обов`язкового пенсійного страхування №171-239-066-52, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації – 06.04.2012 (а.с.16-17).
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, якою встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
За ч.2 ст.1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Відповідно до ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
За правилами ч.1 ст.1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є рідною донькою померлої – ОСОБА_3 . 28.05.2024 ОСОБА_1 подала до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за №410. Таким чином, ОСОБА_1 в порядку ст. 1270 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті матері. 
Окрім того, у померлої ОСОБА_3 є ще рідний син – ОСОБА_2 . 
Тлумачення ч.3 ст.1268 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що законодавець встановив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, в тому числі й обов`язкових спадкоємців. 
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. від 07.01.2025 спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено в одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири та на цілу частку земельної ділянки. 
Згідно з відомостями, що містяться в Реєстрі Криворізької територіальної громади від 28.05.2024 за №17217, на день відкриття спадщини разом зі спадкодавцем був зареєстрований її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, за твердженням нотаріуса, прийняв спадщину відповідно до п.3 ст.1268 ЦК України. 
Однак суд не може погодитись з висновками нотаріуса щодо прийняття спадщини ОСОБА_2 , оскільки судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 її син, ОСОБА_2 , не проживав постійно разом зі спадкодавцем, хоча був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також актами від 20.10.2016 та 23.01.2025 про непроживання ОСОБА_2 за зазначеною адресою, затвердженими головою правління ОСББ «Дзержинського 21» у 2016 році та «Флагман КР» (змінена назва) у 2025 році. 
В свою чергу, із матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 не подав заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст.1270 ЦК України, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Зазначені обставини також підтверджуються дослідженими судом відомостями про перетин ОСОБА_2 державного кордону України у вересні 2018 року та його фактичне проживання за кордоном, набуття громадянства іншої держави.
Інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. 
Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що сама по собі реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка є його матір`ю та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття ОСОБА_2 спадщини. 
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що підстави для включення ОСОБА_2 до кола спадкоємців відсутні. 
Окрім того, норма ч.1 ст.1222 ЦК України чітко вказує, що спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину в разі, якщо протягом установленого законом строку (6 місяців з дня відкриття спадщини) не подав відповідної заяви. 
Неподання ОСОБА_2 заяви у встановлений законом строк та відсутність його проживання разом із померлою матір`ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини свідчать про відсутність наміру останнього прийняти спадщину. 
Виходячи з викладеного та відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не вважається таким, що прийняв спадщину за законом.
Вищезазначений висновок суду повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у справі №355/832/17 від 10 квітня 2020 року, де судом було встановлено, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця. Аналогічні правові висновки були зроблені Верховним Судом України в постановах: від 03 листопада 2010 року у справі №6-7165св09; від 21 травня 2021 року у справі №937/10434/19; від 29 вересня 2021 року у справі №464/566/19.
Отже, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочка – ОСОБА_1 , яка проживала разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняла спадщину за законом, подавши протягом строку, передбаченого ст.1270 ЦПК України, відповідну заяву до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори 04.06.2024 за №433.
Так, судом встановлено, що зі змісту спадкової справи №979/01-16 вбачається, що до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , входить 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 1/3 частки, яка належала особисто спадкодавиці, та 1/6 частки, успадкованої від чоловіка спадкодавиці – ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (спадкова справа №159/2024). 
Крім того, встановлено, що також до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3 входить земельна ділянка площею 0,0534 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до кадастрового номера 1221882500:02:001:0724, цільове призначення: для ведення садівництва.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових.
Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору.
Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. 
Відповідно ч.1 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно п.«г» ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, з метою захисту спадкових прав позивача суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельну ділянка площею 0,0534 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до кадастрового номера 1221882500:02:001:0724, цільове призначення: для ведення садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд звертає увагу позивача, що в силу ст.392 ЦК України рішення суду про визнання права власності на майно підтверджує наявне в позивача право власності як речове право, яке підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи характер та предмет спору, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати по справі покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.392, 1217-1218, 1222, 1226, 1233, 1241, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.200, 263-265, 216, 268, 315, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Змінені позовні вимоги представника ОСОБА_1 – адвоката Щербаня Віктора Сергійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник Олена Віталіївна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частку житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері  ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянка площею 0,0534 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до кадастрового номера 1221882500:02:001:0724, цільове призначення: для ведення садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті матері  ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача (ів), оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем(ами) в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .
Представник позивача: ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_6 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №6092, видане 16.09.2025 Радою адвокатів Дніпропетровської області, адреса робочого місця: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сьома Криворізька державна нотаріальна контора, код ЄРДПОУ36220677, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Льотчиків, буд. 36а.

Заочне рішення суду складено та підписано без проголошення 06 лютого 2026 року.

Суддя О.І. Євтушенко