ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Справа № 915/18/26 
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом Фізичної особи-підприємця Єрошенко Олени Анатоліївни, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача Фермерського господарства “АГРО-СТАР-ПРОГРЕС”, вул. Лиманська, буд. 49, с. Прогресівка, Миколаївський район, Миколаївська обл., 57433 (код ЄДРПОУ 44638762)
про стягнення грошових коштів у сумі 26 498,03 грн.

без повідомлення (виклику) учасників 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулась Фізична особа-підприємець Єрошенко Олена Анатоліївна з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фермерського господарства «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» 26 498, 03 грн. - боргу, який складається з: 15 103, 09 грн. – пені; 1 651, 01 грн. – втрат від інфляції; 9 743, 93 грн. – відсотків річних. 
Позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати. 

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. 

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином. Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 13.01.2026 про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 17.02.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов укладеного між Фізичною особою-підприємцем Єрошенко Оленою Анатоліївною та Фермерським господарством «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» договору № 17 від 03.02.2025 постачання запчастин та надання послуг з ремонту, а саме зобов`язань щодо оплати за надані послуги у порядку та строки, передбачені умовами договору.
Позивач зазначив, що за заявою ФОП Єрошенко О.А. Господарським судом Миколаївської області 24.11.2025 видано судовий наказ про примусове стягнення з ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» заборгованості за надані послуги в сумі 111 996, 00 грн.
За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання позивачем відповідно до п. 5.6 договору нараховано пеню, відповідно до п. 5.7 договору та ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 549, 550, 610, 611, 612, 625, 629, 837 ЦК України, ст. 1, 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач не скористався наданим йому ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

03.02.2025 між Фізичною особою-підприємцем Єрошенко Оленою Анатоліївною (виконавець) та Фермерським господарством “АГРО-СТАР-ПРОГРЕС” (замовник) укладено Договір постачання запчастин та надання послуг з ремонту № 17 від 03.02.2025.
Відповідно до п. 9.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до « 31» грудня 2025 р. Якщо за 10 днів до закінчення дії цього договору жодна із сторін не заявить про свій намір припинити його дію, то договір автоматично вважатиметься продовженим на тих самих умовах до моменту розірвання договору.
Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.
Суду не подано доказів розірвання або визнання недійсним договору.

Умовами договору сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 1.1 договору виконавець протягом терміну дії цього договору проводить ремонт вузлів і агрегатів (далі по тексту товар), а також за заявкою замовника здійснює поставку запчастин. 
Відповідно до п. 1.2 договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги та поставлений товар.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата виконаних робіт проводиться згідно виставлених рахунків.
Відповідно до п. 3.3 договору ціна за договором відповідає рівню встановлених цін. Сторони обізнані про ціни, які склалися на ринку.
Відповідно до п. 3.4 договору розрахунок за надані послуги проводиться за наступними умовами: 100% передоплата, або протягом 10-ти банківських днів з моменту передачі товару (в частині оплати товару), підписання акту прийому-передачі послуг (в частині оплати послуг по ремонту).

Відповідно до п. 4.3 договору факт виконання наданих послуг підтверджується: актом прийому-передачі виконаних робіт (послуг), і видаткової накладної по кожній поставленій партії товару, підписаними повноважними представниками сторін за цим договором.
Відповідно до п. 4.4 договору факт поставки нових запчастин підтверджується видатковою накладною, підписаною повноважними представниками сторін за цим договором.
Відповідно до п. 4.5 договору сторони визнають, що видаткова накладна і акт виконаних робіт визнається сторонами специфікацією до договору і підтверджує факт угоди.

Відповідно до п. 5.6 договору у разі порушення оплати за поставлений товар і (або) надані послуги, замовник виплачує виконавцю за кожен день прострочення пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення. 
Відповідно до п. 5.7 договору у разі порушення термінів оплати за поставлений товар і (або) надані послуги, замовник сплачує на користь виконавця відсотки за неправомірне користування чужими коштами в розмірі 20 % річних за весь період неправомірного користування. 

Позивачем для проведення оплати за надані послуги виставлено відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 111 996, 00 грн., а саме: 
- рахунок на оплату № 122 від 12.06.2025 на суму 73 488, 00 грн.;
- рахунок на оплату № 171 від 28.07.2025 на суму 38 508, 00 грн. 

На виконання умов договору позивачем у період з 11.07.2025 по 10.08.2025 надано послуги на загальну суму 111 996, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, а саме: 
- акт надання послуг № 137 від 11.07.2025 на суму 73 488, 00 грн.;
- акт надання послуг № 158 від 01.08.2025 на суму 38 508, 00 грн.
Акти підписано та скріплено печатками сторін без зауважень. В актах міститься посилання на вищевказані рахунки на оплату.

В провадженні Господарського суду Миколаївської області перебувала справа № 915/1659/25 за заявою Фізичної особи-підприємця Єрошенко Олени Анатоліївни про видачу судового наказу щодо стягнення з Фермерського господарства “Агро-Стар-Прогрес” заборгованості в сумі 111 996, 00 грн. у порядку ст. 147-156 ГПК України.
24.11.2025 Господарським судом Миколаївської області видано судовий наказ по справі № 915/1659/25
Стягнуто з Фермерського господарства “Агро-Стар-Прогрес” (57433, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Прогресівка, вул. Лиманська, буд. 49; код ЄДРПОУ 44638762) на користь фізичної особи-підприємця Єрошенко Олени Анатоліївни ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 111 996 /сто одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість/ грн. 00 коп.
Стягнуто з Фермерського господарства “Агро-Стар-Прогрес” (57433, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Прогресівка, вул. Лиманська, буд. 49; код ЄДРПОУ 44638762) на користь фізичної особи-підприємця Єрошенко Олени Анатоліївни ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 242 /двісті сорок дві/ грн. 24 коп.
Судовий наказ набрав законної сили 23.12.2025.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В зв`язку з порушенням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати за надані послуги в порядку та строки, передбачені умовами договору постачання запчастин та надання послуг з ремонту № 17 від 03.02.2025, позивачем нараховано відповідачу 15 103, 09 грн. – пені; 1 651, 01 грн. – втрат від інфляції та 9 743, 93 грн. – 20 % річних.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання договірних відносин.

В силу положень ст. 11, 202, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (господарського зобов`язання), яке (зобов`язання) в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

4.2. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі “Загальні положення про зобов`язання” книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова ОП КГС ВС від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою (постанова ВП ВС від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц).
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова ВП ВС від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

4.3. Правове регулювання нарахування та стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Стаття 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
03.02.2025 між Фізичною особою-підприємцем Єрошенко Оленою Анатоліївною (виконавець) та Фермерським господарством “АГРО-СТАР-ПРОГРЕС” (замовник) укладено Договір постачання запчастин та надання послуг з ремонту № 17 від 03.02.2025, відповідно до умов якого виконавець протягом терміну дії цього договору проводить ремонт вузлів і агрегатів, а також за заявкою замовника здійснює поставку запчастин, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги та поставлений товар (п. 1.1 та 1.2 договору).
Судом встановлено, що виконавцем на виконання умов договору виставлено відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 111 996, 00 грн. та надано послуги на загальну суму 111 996, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг. Проте, відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання щодо оплати за надані послуги у порядку та строки, передбачені умовами договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 111 996, 00 грн., яка стягнута в судовому порядку шляхом видачі судового наказу Господарським судом Миколаївської області від 24.11.2025, який набрав законної сили 23.12.2025.
Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем. 
Як зазначено вище, відповідно до п. 3.4 договору розрахунок за надані послуги проводиться за наступними умовами: 100% передоплата, або протягом 10-ти банківських днів з моменту передачі товару (в частині оплати товару), підписання акту прийому-передачі послуг (в частині оплати послуг по ремонту).
Отже, граничними строками оплати за отримані послуги є наступні:
- акт надання послуг № 137 від 11.07.2025 на суму 73 488, 00 грн. Граничним строком оплати грошових коштів є 25.07.2025 (11.07.2025 + 10 банківських днів), з 26.07.2025 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.
- акт надання послуг № 158 від 01.08.2025 на суму 38 508, 00 грн. Граничним строком оплати грошових коштів є 15.08.2025 (01.08.2025 + 10 банківських днів), з 16.08.2025 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.
Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення пені, 20 % річних та інфляційних втрат.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що грошове зобов`язання з оплати за надані послуги виникло на підставі договору (ст. 11, 629 ЦК України), прийняття судового рішення від 24.11.2025 по справі № 915/1659/25 про стягнення суми основного боргу в розумінні ст. 599 ЦК України не є підставою для припинення зобов`язання, оскільки зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу 
Відповідно до п. 5.6 договору у разі порушення оплати за поставлений товар і (або) надані послуги, замовник виплачує виконавцю за кожен день прострочення пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення. 
Судом встановлено, що позивачем нараховано відповідачу 15 103, 09 грн. - пені за порушення виконання грошового зобов`язання, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ. Розрахунок пені здійснено по кожному акту окремо. Загальний період нарахування з 26.07.2025 по 07.01.2026. Нарахування пені здійснено в межах шестимісячного строку. Детальний розрахунок пені, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи.
Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. 
Отже, вимога про стягнення пені в сумі 15 103, 09 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 5.7 договору у разі порушення термінів оплати за поставлений товар і (або) надані послуги, замовник сплачує на користь виконавця відсотки за неправомірне користування чужими коштами в розмірі 20 % річних за весь період неправомірного користування. 
Позивачем нараховано 20 % річних в сумі 9 743, 93 грн. та 1 651, 01 грн. - інфляційних втрат. Розрахунок 20 % річних та інфляційних втрат здійснено по кожному акту окремо. Детальний розрахунок 20 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи.
Загальний період нарахування 20 % річних з 26.07.2025 по 07.01.2026. Період нарахування інфляційних втрат з серпня 2025 по листопад 2025. 
Перевіривши нарахування 20 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що 20 % річних та інфляційні втрати нараховано правильно, відповідно до фактичних обставин справи, умов договору та вимог законодавства (ст. 625 ЦК України). Дефляцію враховано.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

6.1. Щодо витрат по сплаті судового збору.

Позивачем під час звернення до суду із даним позовом сплачено судовий збір в сумі 3 328, 00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 2 від 07.01.2026 на суму 3 328, 00 грн.
При цьому, позовну заяву подано позивачем в електронній формі через підсистему "Електронний суд".
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, судовий збір в спірному випадку становить 2 662, 40 грн.
Судовий збір в сумі 665, 60 грн. може бути повернуто судом з Державного бюджету України за клопотанням позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 2 662, 40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

6.2. Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в прохальній частині позовної заяви також просить суд стягнути з відповідача судові витрати. 
В позовній заяві позивач на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України повідомив, що орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 25 000, 00 грн., зазначена сума не є остаточною та може бути збільшена або зменшена в залежності від процесуальних дій, пов`язаних з розглядом справи в суді, та інших обставин. Докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

02.03.2026 до Господарського суду Миколаївської області через підсистему “Електронний суд” від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат (вх. № 2791/26 від 02.03.2026), в якій представник позивача просить суд:
1. Долучити до матеріалів справи докази несення позивачем витрат на правничу допомогу. 
2. При ухваленні рішення по справі стягнути з відповідача на користь позивача його витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000, 00 грн.

Судом встановлено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються останнім наступними доказами:
- договором про надання правничої допомоги № 06-01/25ФОП від 06.01.2025;
- актом приймання-передачі правничої допомоги від 02.03.2026;
- ордером на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1276565 від 13.11.2025;
- свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП 001857 від 05.11.2018.
Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України Попов Віталій Гаврилович обліковується у Раді адвокатів Запорізької області.

Так, судом встановлено, що 06.01.2025 між ФОП Єрошенко О.А. (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Акцент» укладено договір № 06-01/25ФОП про надання правничої допомоги від 06.01.2025.
Умовами договору сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до п. 4.2 договору вартість юридичної допомоги визначається за погодженням сторін у кожному окремому випадку. Оплата вартості юридичної допомоги, зазначеною у цьому пункті, може здійснюватися шляхом часткової або повної попередньої оплати.
Відповідно до п. 4.3 договору сума коштів сплачена клієнтом є гонораром адвоката за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.
Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п. 1 Акту приймання-передачі правничої допомоги від 02.03.2026 адвокатське об`єднання відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 06-01/25 від 06.01.2025 року надало клієнту наступну правничу допомогу: 
1. 24.12.2025: 
- Ознайомлення з наданими клієнтом матеріалами: Договором № 17 постачання запчастин та надання послуг з ремонту від 03.02.2025; Рахунком на оплату: № 122 від 12.06.2025р., № 171 від 28.07.2025; Актом надання послуг №137 від 11.07.2025 та №158 від 01.08.2025; копією Судового наказу Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2025 у справі № 915/1659/25.
- Визначення правової позиції та усне консультування клієнта з правового врегулювання питання відповідальності за прострочення заборгованості ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» перед клієнтом.
На суму 1 500, 00 грн. (фіксована).
2. 07.01.2026: підготування позовної заяви до ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» про примусове стягнення пені, втрат від інфляції, відсотків річних, проведення відповідних розрахунків, виготовлення додатків до позовної заяви та направлення її до Господарського суду Миколаївської області через підсистему Електронний суд.
На суму 5 000, 00 грн. (фіксована).
3. 14.01.2026-02.03.2026: ознайомлення з ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.01 2026 про відкриття провадження у справі у справі № 915/18/26. Визначення необхідних процесуальних дій по справі. Надання усної консультації клієнту. Моніторинг руху Справи № 915/18/26 в Електронному суді.
На суму 2 500, 00 грн. (фіксована).
Відповідно до п. 3 Акту надана правнича допомога підлягає оплаті згідно п. 4.1 договору в сумі 9 000, 00 грн.
Акт підписано та скріплено печатками сторін.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 30.06.2022 по справі № 904/7347/21; від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20; від 19.04.2021 по справі № 21/96(10); від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20.

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
За змістом ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).

В постанові КГС ВС від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20 зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова палати КЦС ВС від 03.05.2018 року по справі № 372/1010/16-ц).

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19).
Положеннями процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; постанова КГС ВС від 30.06.2022 по справі № 904/7347/21).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20, від 21.12.2021 по справі № 927/1202/20, від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20).
Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за обґрунтованим та належно вмотивованим клопотанням іншої сторони (постанова КГС ВС від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанови об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19; додаткова постанова КГС ВС від 01.11.2018 у справі № 911/3650/17; постанова КГС ВС від 26.03.2019 у справі № 904/1798/18).
Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (п. 6.53 постанови КГС ВС від 06.04.2021 у справі № 922/2056/20).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
Матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000, 00 грн.
В позовній заяві позивачем зазначено, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000, 00 грн. Суду подано документи на підтвердження понесених витрат в сумі 9 000, 00 грн. (договір про надання правничої допомоги № 06-01/25ФОП від 06.01.2025 та акт приймання-передачі правничої допомоги від 02.03.2026). В прохальній частині позовної заяви позивач просив суд стягнути судові витрати. В заяві (вх. № 2791/26 від 02.03.2026) позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000, 00 грн. Як вказано вище, розмір правової допомоги (вартість робіт) визначено укладеним та підписаним між ФОП Єрошенко О.А. (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Акцент» актом приймання-передачі правничої допомоги від 02.03.2026.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи є витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 9 000, 00 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 9 000, 00 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Фермерського господарства “АГРО-СТАР-ПРОГРЕС”, вул. Лиманська, буд. 49, с. Прогресівка, Миколаївський район, Миколаївська обл., 57433 (код ЄДРПОУ 44638762) на користь позивача Фізичної особи-підприємця Єрошенко Олени Анатоліївни, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ):
- 15 103, 09 грн. (п`ятнадцять тисяч сто три грн. 09 коп.) - пені;
- 9 743, 93 грн. (дев`ять тисяч сімсот сорок три грн. 93 коп.) - 20 % річних;
- 1 651, 01 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят одна грн. 01 коп.) - інфляційних втрат;
- 2 662, 40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн. 40 коп.) - витрат по сплаті судового збору;
- 9 000, 00 грн. (дев`ять тисяч грн. 00 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 30.03.2026

Суддя Е.М. Олейняш