РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/891/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Міністерства освіти і науки України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Інфоресурс" 	
 	про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, 	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України, відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.
Позивач просить суд: 
- визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України №3/11-25 від 01.01.2025 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України та технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти Державне підприємство "Інфоресурс" внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" - вказати "так, не порушує".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 05.06.2012 закінчив навчання у Тернопільському національному економічному університеті де отримав диплом бакалавра серії НОМЕР_1 . Згідно з наказом про зарахування на навчання №010/050-с від 30.08.20245 позивач став студентом Приватного вищого навчального закладу "Міжнародного економіко-гуманітарного університету імені академіка Степана Дем`янчука" денної форми навчання, ступінь магістр, спеціальність 051 "Економіка". Позивач звернувся до адміністрації закладу з метою формування довідки про здобувача освіти з даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО). У довідці ЄДЕБО №416216 від 09.10.2024 зазначено про порушення послідовності здобуття освіти. Позивач вважає довідку такою, що не відповідає вимогам закону та істотно порушує його права, оскільки він здобуває освіту в порядку та послідовності, визначених ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту".
Ухвалою суду від 27.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, залучено до участі у справі Державне підприємство "Інфоресурс" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким Законом України "Про вищу освіту" вища освіта визначається як сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень ніж рівень повної загальної середньої освіти. Після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня освіти особі, яка приступила до навчання, впродовж періоду навчання надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на тому самому рівні вищої освіти. Повторне зарахування означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності. У термінах визначення послідовності здобуття освіти це свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку.
Третя особа, у належний спосіб повідомлена про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі, пояснення щодо позову або відзиву на позовну заяву не подала.
Розглянувши позовну заяву і відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.06.2007закінчив Рівненський ліцей-інтернат та отримав базову загальну середню освіту, що підтверджується свідоцтвом серії № НОМЕР_2 .
30.06.2010 ОСОБА_1 закінчив навчання у Державному вищому навчальному закладі "Рівненський коледж економіки та бізнесу, де отримав повну загальну середню освіту - атестат серії НОМЕР_3 .
30.06.2010 ОСОБА_1 закінчив навчання у Державному вищому навчальному закладі "Рівненський коледж економіки та бізнесу, здобувши кваліфікацію молодшого спеціаліста з фінансів - диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_4 .
05.06.2012 ОСОБА_1 закінчив навчання у Тернопільському національному економічному університеті, здобувши кваліфікацію бакалавра з фінансів і кредиту - диплом бакалавра серії НОМЕР_1 . 
01.09.2012 ОСОБА_1 вступив до Західноукраїнського національного університету на контрактну форму навчання, ступінь спеціаліст, на заочну форму навчання, однак був відрахований 03.09.2012.
Згідно з наказом №010/050-с від 30.08.2024 ОСОБА_1 вступив до Приватного вищого навчального закладу "Міжнародного економіко-гуманітарного університету імені академіка Степана Дем`янчука" на денну форму навчання, спеціальність 051 "Економіка, ступінь магістр.
Після вступу на навчання ОСОБА_1 звернувся до адміністрації зазначеного навчального закладу з проханням надати довідку, як здобувачу освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.
У наданій довідці здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №416412 від 09.10.2024 міститься інформація про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до МОН України з проханням внести зміни до ЄДЕБО про відсутність порушення послідовності здобуття ним вищої освіти.
Листом від 01.01.2025 №3/11-25 МОН України відмовило у внесенні змін до довідки, оскільки позивач здобуває освіту не в послідовному порядку.
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
Стаття 1 Закону №3543-XII передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №3543-XII, мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №223-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону, проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
При цьому, ст.23 Закону №3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зокрема, відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
За приписами ч.5 ст. 22 Закону №3543-XII, порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України. Цей порядок визначає, зокрема, порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до вказаної норми, Кабінет Міністрів України постановою від 16.05.2024 №560 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
Згідно з п.п.56, 57 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до п.62 Прядку №560, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.
Отже, наведеною нормою для військовозобов`язаних, які претендують на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, передбачено обов`язок подання до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідки про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9 Порядку №560.
Форма зазначеної затверджена Порядком №560 (Додаток №9).
Позивач, маючи на меті оформлення відстрочки від призову на військову службу на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, звернувся до адміністрації Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені Степана Дем`янчука" щодо видачі довідки за формою, визначеною додатком №9 до Порядку №560.
Однак, зміст довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО №416412 від 09.10.2024 свідчить про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту".
Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права регулюються Законом України "Про освіту" від 05.09.2017 №2145-VIIІ (далі - Закон №2145-VIIІ), який також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти.
Згідно з ч.2 ст.10 Закону №2145-VIIІ, рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Як встановлено судом, позивач навчається за денною формою здобуття освіти за освітнім рівнем "магістр" в ПВНЗ "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені Степана Дем`янчука", раніше здобувши освітній рівень "бакалавр", що підтверджується дипломом бакалавра серії НОМЕР_1 від 05.06.2012.
Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (далі - Положення №630), визначено, що Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Міністерство освіти і науки України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно з пп.78 п.4 Положення №630, Міністерство освіти і науки України забезпечує ведення та функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти, інших державних електронних баз та реєстрів, інших інформаційних систем у сфері, що належить до його компетенції.
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону №2145-VIII, у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база або ЄДЕБО).
Порядок функціонування ЄДЕБО визначено Положенням про Єдину державну електронну базу з питань освіти (далі - Положення №1132/32584), затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 08.06.2018 №620.
Відповідно до п.1 розд.І Положення №1132/32584, це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України "Про освіту" з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.
Пунктом 5 розділу І вищевказаного Положення визначено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство Інфоресурс, що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.
Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення, зокрема, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.
Адміністратор ЄДЕБО забезпечує:
функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО;
здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО;
структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів;
взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством;
оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО;
оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти;
внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО;
виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
Отже, Міністерство освіти і науки України має повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО, а державне підприємство "Інфоресурс", що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО є технічним адміністратором.
Згідно з п.1 розд.ІІІ Положення №1132/32584, доступ до ЄДЕБО уповноваженим суб`єктам надається технічним адміністратором ЄДЕБО на договірній основі за заявою уповноваженого суб`єкта, що обов`язково містить відомості про нього або його територіально відокремлений структурний підрозділ (відокремлений підрозділ), дані його працівників, яким забезпечується доступ до ЄДЕБО, визначені підпунктом п`ятим пункту 6 цього розділу.
Як зазначалося вище судом, відповідно до абз.1 п.62 Порядку №560, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч.1 ст.10 Закону №2145-VIII, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.
Додатком 9 до Порядку №560 затверджено форму довідки, яка формується за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти та має підтверджувати статус здобувача вищої освіти, а також на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, формувати висновок щодо того, чи порушує поточне здобуття освіти послідовність, визначену ч.2 ст.10 Закону №2145-VIII.
З метою реалізації пункту 62 Порядку №560 Міністр освіти і науки України дорученням від 31.05.2024 №1/34-Д-24 доручив директорату фахової передвищої, вищої освіти, директорату професійної освіти, департаменту атестації кадрів вищої освіти Міністерства освіти і науки України та робочій групі, утвореній відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 13.09.2023 №1122, здійснити розроблення технічного опису та забезпечити доопрацювання відповідно до нього програмного забезпечення ЄДЕБО з метою забезпечення закладам освіти можливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО за формою, визначеною у додатку 9 до Порядку №560.
Зазначеним дорученням визначено такий алгоритм визначення послідовності здобуття освіти згідно з ч.2 ст.10 Закону №2145-VIII:
якщо в даних здобувача освіти, що містяться в ЄДЕБО, зокрема у Реєстрі документів про освіту, є діючий документ про освіту з рівнем, не нижчим ніж рівень поточного навчання, за яким формується Довідка (за таблицею послідовності рівнів, наведеною в додатку 2 до цього доручення), в полі На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" зазначається "Ні, порушує";
в іншому випадку здійснюється автоматична перевірка даних усіх записів про здобуття особою освіти, що містяться в ЄДЕБО, - якщо наявна інформація про навчання, рівень якого не нижче рівня поточного навчання, за яким формується Довідка, у згаданому вище полі зазначається "Ні, порушує", а якщо відсутня "Так, не порушує".
Водночас не вважається порушенням послідовності таке здобуття освіти:
1) здобувача освіти було поновлено на навчання або переведено з іншого закладу освіти (в історії поточного навчання перший статус "Поновлено", "Поновлено (з іншого ЗО)", "Переведено (з іншого ЗО)"), а попереднє навчання (запис про яке у статусі "Відраховано із ЗО") було за таким же рівнем, що й поточне навчання (аналогічно, якщо поточне навчання за ОПС "Фаховий молодший бакалавр", а попереднє - за ОКР "Молодший спеціаліст", або поточне навчання за ОС "Бакалавр" (на основі ПЗСО), а попереднє - за ОС "Магістр" (на основі ПЗСО)). При цьому в записах про попереднє навчання рік початку навчання не менше року початку поточного навчання. Як виняток рік початку навчання не порівнюється, якщо особу було відраховано до дати початку навчання або з причиною "За невиконання вимог навчального плану та графіка навчального процесу (після зарахування не приступили до занять протягом 10 днів)";
2) наявні інші записи про навчання у статусі "Скасовано запис про навчання" (запис був створений помилково);
3) наявні інші записи про освіту, що здобувається або її здобуття призупинено, на такому ж рівні, як поточне навчання, в яких:
дата початку іншого навчання більша ніж дата початку поточного навчання;
дата початку іншого навчання співпадає з датою початку поточного навчання та його дата та його дата завершення не менше дати завершення поточного навчання;
рік початку іншого навчання (не за денною або дуальною формою) не менше ніж рік початку поточного навчання.
Крім зазначеного, порушенням послідовності є поточне навчання за ОС "Магістр" (на основі ПЗСО/НРК5) за наявності диплома бакалавра.
Додатком 2 до доручення визначено послідовність освітніх рівнів:
кваліфікований робітник - диплом кваліфікованого робітника;
фаховий молодший бакалавр - диплом фахового молодшого бакалавра;
молодший спеціаліст - диплом молодшого спеціаліста;
молодший бакалавр - диплом молодшого бакалавра;
бакалавр - диплом бакалавра;
спеціаліст - диплом спеціаліста;
магістр - диплом магістра;
доктор філософії - диплом доктора філософії;
доктор філософії - диплом кандидата наук;
доктор мистецтва - диплом доктора мистецтва;
доктор наук - диплом доктора наук.
Підпунктами 1, 3, 22 пункту 10 Положення №630 передбачено, що міністр: очолює МОН України, здійснює керівництво його діяльністю; спрямовує та координує діяльність визначених Кабінетом Міністрів України центральних органів виконавчої влади, зокрема, видає обов`язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, накази та доручення з питань, що належать до компетенції таких органів; підписує накази МОН України.
Дорученням Міністра освіти і науки України визначено, що порушенням послідовності навчання є інформація про навчання, рівень якого не нижче рівня поточного навчання.
Згідно з інформацією, що міститься в довідці ЄДЕБО від 09.102.024 №416216, ОСОБА_1 05.06.2012 закінчив Тернопільський національний економічний університет та отримав диплом бакалавра серії НОМЕР_1 від 05.06.2012.
Також з матеріалів справи вбачається, що 30.08.2024 ОСОБА_1 був зарахований на навчання за спеціальністю "051 Економіка" до ПВНЗ "Міжнародного економіко-гуманітарного університету" на денну форму навчання за освітнім рівнем (ступенем) "магістр".
Тобто, у спірних правовідносинах позивач здобуває освіту з дотриманням послідовності, визначеної Додатком 2 до доручення.
Як вбачається зі змісту відповіді МОН України щодо можливого порушення послідовності, позивачу повідомлено, що відображення в довідці у відповідному полі статусу "НІ, порушує" пов`язане з тим, що у 2012 році з метою здобуття вищої освіти ступеня спеціаліст, ОСОБА_1 був зарахований на навчання до Західноукраїнського національного університету і 03.09.2012 був відрахований із закладу освіти. Таким чином, ОСОБА_2 здобуває освіту в непослідовному порядку.
Водночас, суд зауважує, що Порядком №560 передбачено саме попереднє здобуття освіти, а не процес навчання без закінчення повного освітнього курсу.
Аналогічні положення містить п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ.
Суд зазначає, що належним підтвердженням здобутого рівня вищої освіти є диплом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач має свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, дипломи молодшого спеціаліста і бакалавра та здобуває рівень освіти "магістр", що не суперечить послідовності, визначеній ч..2 ст.10 Закону №2145-VIII.
У постанові від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24, за схожих обставин, Верховний Суд сформував такий правовий висновок:
"… нормативне визначення поняття "послідовності поточного здобуття освіти" у законі відсутнє, однак зі змісту норм частини другої статті 10 Закону України "Про освіту" розуміється, зокрема, що перший (бакалаврський) рівень вищої освіти є вищим за раніше здобутий особою рівень повної загальної середньої освіти й така послідовність здобуття освіти відповідає положенням зазначеної статті.
54. При цьому закон передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, у тому числі бакалавр, та видається документ про вищу освіту, зокрема, диплом бакалавра. З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем".
З огляду на обставини справи, що розглядається, суд вважає вказаний висновок застосовним і до спірних правовідносин та не вбачає підстав для відступу від нього.
Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.11.2025 у справі №160/31314/24.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд ураховує принцип верховенства права як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що відмова Міністерства освіти і науки України внести зміни до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, в частині належного відображення послідовності здобуття освіти позивачем є протиправною, а тому відповідну позовну вимогу необхідно задовольнити.
З метою повного та ефективного захисту прав позивача задоволенню підлягає і похідна позовна вимога щодо зобов`язання МОН України внести зміни до ЄДЕБО, за яких у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо ОСОБА_1 у колонці "На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", відображатиметься значення - "Так, не порушує".
Згідно із ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд вважає, що позивач повністю довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідач не довів правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Отже, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судом встановлено, що за подання позовної заяви у цій справі позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20грн.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, сплачений судовий збір у зазначеній сумі належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Суд звертає увагу, що згідно з п.2 ч.3 ст.134 КАС України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18, від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.
Таким чином, визначаючи суму, що належить до відшкодування позивачу, суд застосовує критерій реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення її дійсності та необхідності), а також критерій розумності розміру цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Підстави та порядок укладення договору про надання правової допомоги, а також порядок обчислення гонорару врегульовано розділом ІV Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VІ (далі - Закон №5076-VІ).
Зокрема, ст.30 Закону №5076-VІ передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Під час встановлення розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд встановив, що правову допомогу позивачу у цій справі надавав адвокат Дупак В.Г. згідно з ордером від 22.01.2025 серії ВК №1157962, виданим Адвокатським бюро "Дупака Валентина Германовича".
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи зазначений ордер та копії: договору-доручення про надання правової допомоги від 17.12.2024 №17/12, акта приймання-передання послуг з надання правничої допомоги від 22.01.2025 №22/01, квитанції до прибуткового касового ордера від 22.01.2025 №22/01 на суму 40000,00грн.
Згідно з актом приймання-передачі послуг від 22.01.2025, адвокатом Дупаком В.Г. надано позивачу такі послуги: аналіз судової практики та підготовка до написання позовної заяви (10000,00грн), написання позовної заяви (8000,00грн), захист в суді першої інстанції (10000,00грн), надіслання скарги для відповідача (2000,00грн). Загальна вартість наданих послуг складає 40000,00грн.
Долученими до справи документами позивачем доведено факт надання адвокатом Дупаком В.Г. правничої допомоги, однак суд не може погодитися із сумою витрат, оскільки ця справа належить до справ незначної складності. Крім того, справа вирішувалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Оцінивши надані позивачем докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суть виконаних послуг, затрачений адвокатом час на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума 40000,00грн є надмірною, неспівмірною із складністю справи та фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.
Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, кількості поданих позивачем доказів, обсягу обставин, що підлягали доказуванню, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Інфоресурс", про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.
Визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, щодо ОСОБА_1 в частині послідовності здобуття освіти.
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до Єдиної державної електронної бази з питань освіти, за яких у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо ОСОБА_1 у колонці "На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", відображатиметься значення - "Так, не порушує".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач: Міністерство освіти і науки України (просп. Берестейський, буд.10, м.Київ, 01135; ідентифікаційний код юридичної особи 38621185)
Третя особа: Державне підприємство "Інфоресурс" (вул.Олександра Довженка, буд.3, м.Київ, 03057; ідентифікаційний код юридичної особи 37533381).

Рішення складено 03 березня 2026 року. 

Суддя       О.М. Дудар