Справа № 489/2958/25 
Провадження № 2/489/1435/26

РІШЕННЯ
Іменем України
15 квітня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судових засідань Бородіною В.Ю.,
за участі:
представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Скользнєвої В.В., яка приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
В квітні 2025 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.05.2020 № 785337 у сумі 27 601,76 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту – 6 500,00 грн., заборгованості за відсотками – 17 043,00 грн., інфляційного збільшення - 4 058,76 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 28.05.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № 785337, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 6 500,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в строки та порядку, визначені умовами договору. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту, відсотків та комісії не виконав, в зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 станом на дату подання позову склала 27 601,76 грн. 
22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ “Сіроко Фінанс” було укладено договір факторингу № 015-220221, згідно якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема до ОСОБА_1 
22.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 20240822/1, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Оскільки відповідачем заборгованість не погашено до теперішнього часу, позивач звернувся із даним позовом до суду. 
10.12.2025 Інгульським районним судом м. Миколаєва було ухвалено заочне рішення по справі № 489/2958/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого позовні вимоги задоволено частково. 
14.01.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої В.В. надійшла заява про скасування заочного рішення від 10.12.2025. 
20.02.2026 Інгульським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу, відповідно до якої заочне рішення від 10.12.2025 по справі № 489/2958/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – скасовано; справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію: чи належить банківська картка з прихованим номером НОМЕР_1 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ?; надати виписку по картковому рахунку  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за банківською карткою з прихованим номером №  НОМЕР_1 за період з 27.05.2020 по 27.06.2020.
Витребувані відомості надійшли на адресу суду 30.03.2026.
03.03.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що в матеріалах справи відсутні достовірні докази щодо наявності електронного підпису відповідача ОСОБА_1 на кредитному договорі – шляхом використання одноразового ідентифікатора. Також вказувала на те, що позивачем не долучено до позовної заяви належних доказів перерахування кредитних коштів на користь боржника. Вважала, що положення ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат не поширюються на спірні правовідносини в період дії воєнного стану. Посилалась на те, що надані суду документи не підтверджують достовірно набуття ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 . Окрім викладеного вважала, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і не відповідає складності справи, яка розглядається. Додатково зазначала, що відповідач очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
10.03.2026 від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої він спростовує заперечення відповідача проти позову та наполягає на його задоволенні в повному обсязі. 
Представник позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скользнєва В.В., яка приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити в його задоволенні. 
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
28.05.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 785337 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Сума кредиту – 6 500,00 грн., строк повернення кредиту – 30 днів; процентна ставка за користування кредитом – знижена 0,76 % за кожен день строку користування кредитом, стандартна 1,90 % за кожен день користування кредитом (а.с. 8-11).
У відповідності до п. 1.4.1 договору знижена процентна ставка становить 0,76 % процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів , що слідують за датою повернення кредиту. 
Згідно п. 1.4.2 договору стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, якщо клієнт не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки. 
Відповідно до п. 2.1 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_3 . 
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в строки та на умовах, визначених договором, що підтверджується повідомленням ТОВ “Універсальні платіжні рішення” від 09.10.2024 (а.с. 33, зворотня сторона), а також повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 12.03.2026, наданим на запит суду (платіжна картка № 5168757403510672 емітована на ім`я ОСОБА_1 ), та випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за 28.05.2020.
26.06.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір до договору № 785337, відповідно до умов якого строк користування кредитом продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3 Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 27.07.2020 (а.с. 7)
Однак, в порушення положень договору та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач, користуючись коштами, наданими йому ТОВ «Лінеура Україна», не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, не вносив платежі, передбачені умовами договору, у зв`язку з чим станом на 10.04.2025 згідно розрахунку позивача виникла заборгованість у сумі 27 601,76 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту – 6 500,00 грн., заборгованості за відсотками – 17 043,00 грн., які нараховано по 25.10.2020, інфляційного збільшення – 4 058,76 грн. (нараховано за період з 28.07.2020 по 23.02.2022) (а.с. 34). 
Між тим, згідно п. 3.1 додаткового договору до договору № 785337 від 26.06.2020, укладеному між сторонами, строк користування кредитом продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3 Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 27.07.2020 (а.с. 7). Тобто кінцевою датою повернення кредиту та нарахування відсотків є саме 27.07.2020, а не 25.10.2020, як зазначено у розрахунку. Згідно розрахунку позивача станом на 26.07.2020 сума відсотків склала – 3 705,00 грн.
22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати (грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в реєстрі прав грошових вимог, в тому числі до відповідача ОСОБА_2 (а.с. 15-20). Вказане підтверджується витягом з реєстру прав вимог № 015-220221 (а.с. 29-30). 
22.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія “Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу № 20240822/1, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати (грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в реєстрі прав грошових вимог, в тому числі до відповідача ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором (а.с. 21-26). Вказане підтверджується реєстром прав вимог № 20240822/1 (а.с. 31-33). 
За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що договір кредиту було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який останній використав для підтвердження підписання договору кредиту.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що було укладено кредитний договір, умови якого ТОВ «Лінеура Україна» були виконані. Однак відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість згідно розрахунку позивача, який відповідає умовам, передбаченим в договорі та узгодженим між сторонами, а також сумам, отриманим відповідачем.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, в тому числі, договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Приймаючи до уваги вищевикладене, позивач у передбаченому законом порядку набув право вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості станом на 10.04.2025 в розмірі 11 964,32 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту – 6 500,00 грн., заборгованість за відсотками – 3 705,00 грн. (станом на 26.07.2020), інфляційне збільшення - 1 759,32 грн. (на суму 10 205,00 грн. за період з 28.07.2020 по 23.02.2022). 
Інфляційні втрати розраховані за період та формулою, наведеними нижче.
Останній період (28/07/2020 - 23/02/2022)	Індекс інфляції	
серпень 2020	99,80	
вересень 2020	100,50	
жовтень 2020	101,00	
листопад 2020	101,30	
грудень 2020	100,90	
січень 2021	101,30	
лютий 2021	101,00	
березень 2021	101,70	
квітень 2021	100,70	
травень 2021	101,30	
червень 2021	100,20	
липень 2021	100,10	
серпень 2021	99,80	
вересень 2021	101,20	
жовтень 2021	100,90	
листопад 2021	100,80	
грудень 2021	100,60	
січень 2022	101,30	
лютий 2022	101,60	

Розрахунок здійснюється за формулою
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період
IIc (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60: 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.17239771
Інфляційне збільшення:
10 205,00 x 1,17239771 - 10 205,00 = 1 759,32 грн.
При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача проти позову, зокрема через не доведення факту отримання боржником грошових коштів та відсутність підстав для набуття позивачем права вимоги до нього, оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» про належність відповідачу визначеної в кредитному договорі платіжної картки та випискою з його особового рахунку. Також не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про те, що на період дії воєнного часу заборонено нарахування інфляційних втрат, оскільки така сума була нарахована до введення воєнного стану – за період з 28.07.2020 по 23.02.2022. 
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., суд приходить до наступного.
За положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження судових витрат позивачем суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 250408-2Ш від 08.04.2025; копію ордеру на надання правничої допомоги.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 7 000,00 грн., що підтверджується вище переліченими доказами. 
В той же час, при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв - дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. 
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 
Згідно висновків Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права встановить, що розмір гонорару є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним згідно ціни позову. 
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги складність справи, суму заборгованості відповідача, часткове задоволення позову, заперечення відповідача у відзиві щодо зменшення витрат на правничу допомогу, фактичну відсутність участі адвоката позивача у розгляді справи, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. 
Відповідачем понесено судові витрати у сумі 8 000,00 грн., про що надано відповідні докази.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги складність справи, суму заборгованості відповідача, часткове задоволення позову, фактичну участь адвоката відповідача у розгляді справи, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн. 
Оскільки позов в частині стягнення заборгованості та витрат на правничу допомогу задоволено частково, шляхом взаєморозрахунку остаточно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.
Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволено частково (на 43,34%), відповідно до статі 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 049,87 грн. (2422,40 х 43,34%/100%).
Керуючись ст. ст. 4, 19, 27, 141-142, 263-265 ЦПК України, суд -
вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором № 785337 від 28.05.2020 станом на 10.04.2025 в розмірі 11 964,32 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні 32 коп.), яка складається з: заборгованість за тілом кредиту – 6 500,00 грн., заборгованість за відсотками – 3 705,00 грн., інфляційне збільшення - 1 759,32 грн. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судовий збір у розмірі 1 049,87 грн. (одна тисяча сорок дев`ять гривень 87 коп.).
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», код ЄДРПОУ 42655697, адреса: м. Львів, вул. С.Бандери, 87, оф. 54;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 15.04.2026.

Суддя Г.А. Микульшина