КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року Київ № 320/61866/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду 24.12.2024 через підсистему «Електронний суд» звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, стосовно відмови ОСОБА_1 у виплаті йому, з 01.03.2024, пенсії, без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, що втратили працездатність, як особі, яка у складі Збройних Сил України, захищала суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 , з 01.03.2024 (та у подальшому при перерахунках та індексації), пенсію, без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб що втратили працездатність, як особі, яка у складі Збройних Сил України, захищала суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що йому було проведено перерахунок пенсії, однак з 01.03.2024 обмежено її максимальний розмір.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
III. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 13.01.2025 (суддя Терлецька О.О.) відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.
Ухвалою суду від 06.04.2026 (суддя Терлецька О.О.) задоволено заяву позивача про відвід судді Терлецької О.О. від розгляду справі № 320/61866/24.
Ухвалою суду від 13.04.2026 справу прийнято до провадження судді Леонтовича А.М. за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Із урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач є особою, яка у складі Збройних Сил України, захищала суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, що, як стверджує позивач, підтверджується відповідною довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 04.03.2015 № 343/88-д, надану Військовою частиною НОМЕР_1 .
У матеріалах справи наявна довідка від 04.03.2015 № 343/88-д, на яку посилався позивач.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , позивач є учасником бойових дій.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, після перерахунку пенсії на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/30321/23, продовжує обмежувати розмір пенсії максимальним розміром. 
Так, відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 у справі № 320/30321/23, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при здійсненні її перерахунку з 01.03.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром з 01.03.2023 з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
02,10.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, у який просив: 1. Виконати рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 у справі № 320/30321/23. 2. Поінформувати позивача про виконання зазначеного рішення суду.
28.10.2024 отримав лист-відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.10.2024 № 41857-41279/С-02/8-2600/24. Ознайомившись із інформацією, що була зазначена у листі-відповіді, позивач з`ясував, що відповідач виконав рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 у справі № 320/30321/23 лише частково, а саме, із посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-пр/1999 здійснив донарахування 25 058,04 грн недоплаченої пенсії лише за рік, - з 01.03.2023 по 29.02.2024, тобто до дати наступної індексації його пенсії, яка відбулася 01.03.2024.
На переконання позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, із посиланням на Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-пр/1999, з 01.03.2024 повторно обмежило його пенсію десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб які втратили працездатність, що склало 23 610,00 грн, (фактично нарахована пенсія складає 24 564,81 грн).
25.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, до якої додав копію довідки про його безпосередню участь в антитерористичній операції та копію зазначеного Рішення Конституційного Суду України. У своїй заяві просив: 1. Внести зміни до його пенсійної справи, додавши до неї копію довідки про його безпосередню участь в антитерористичній операції від 04.03.2015 № 343/88-д надану Військовою частиною НОМЕР_1 . 2. Здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01.03.2024 (з урахуванням раніше виплачених сум), як особі, яка у складі Збройних Сил України, захищала суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
24.12.2024 позивач отримав лист-відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.12.2024 № 50019-49916/С-02/8-2600/24, відповідно до якого позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01.03.2024, посилаючись на те, що пенсія позивачу призначена з 01.10.2015, а тому відсутні підстави для виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Вважаючи дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
V. Норми права
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Преамбула названого Закону містить положення про те, що цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно із частиною першою статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011:
- внесені зміни у статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (підпункт 8 пункту 6 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI), зокрема частину п`яту цієї статті викладено в такій редакції: Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;
- пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI визначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Із 01.01.2016 набрав чинності Закон України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII), відповідно до якого внесені зміни у частину п`яту статті 43 шляхом доповнення реченням такого змісту: Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» цього закону визначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.
У статтю 43 Закону № 2262-XII Законом України від 12.04.2016 № 1080-VIII вносилися зміни (статтю 43 після частини третьої доповнено двома новими частинами), відповідно до яких наведена вище частина п`ята статті 43 Закону № 2262-XII з 06.05.2016 (з дати набрання чинності Закону № 1080-VIII) стала частиною сьомою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частин статті, що регламентувала обчислення пенсій особам із числа військовослужбовців.
VI. Оцінка суду
Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (далі - Закон № 2262- ХІІ).
Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону № 2262-XIІ (в редакції, яка діяла з 01.01.2008 до 01.10.2011, враховуючи зміни, внесені згідно із Законом України від 28.12.2007 № 107-VI) максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 названа норма, доповнена Законом України від 28.12.2007 № 107-VI визнана неконституційною.
Проте, із 01.10.2011 Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) частина п`ята статті 43 була викладена в новій редакції: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII названа норма була доповнена текстом наступного змісту (чинній з 01.01.2016): тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Згідно зі змінами, внесеними Законом України від 12.04.2016 № 1080-VІІІ ця частина стала вважатись частиною сьомою.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 20.12.2016 №7-рп/2016 у справі № 1-38/2016 положення Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
При цьому, у відповідності до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно із частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 № 15-рп/2000 у справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 у Законі № 2262-XIІ.
Відповідно до Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 замінено словами і цифрами по 31.12.2017. Однак, буквальне розуміння змін внесених Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 дає підстави стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» також не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Таким чином, з 20.12.2016 стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17 та від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, від 15.04.2019 у справі № 522/16973/17, від 08.08.2019 у справі № 522/3271/17, від 10.10.2019 у справі № 522/22798/17, від 23.06.2020 у справі №686/24928/16-а, від 09.02.2021 №1640/2500/18, від 21.12.2021 у справі №120/3552/21-а, від 02.08.2022 у справі №240/1369/21.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Верховний Суд, розглядаючи справу у подібних правовідносинах, у постанові від 02.08.2022 у справі № 240/1369/21, з посиланням на вказану постанову Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку, що у таких справах застосуванню підлягають норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи».
Водночас, як уже зазначалось, з 20.12.2016 стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закону, який є спеціальним для позивача) не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Тобто спеціальним законом, на підставі якого призначено пенсію позивачу, та який підлягає застосування у цьому випадку, такого максимального розміру пенсії не визначено.
Крім того, Конституційним Судом України ухвалене Рішення від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України) та яким визнав оспорювані приписи Закону № 3668-VI неконституційними. Конституційний Суд України перевірив на відповідність Конституції України обмеження встановленням максимального розміру пенсії, призначеної (перерахованої) за Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та дійшов висновку, що пенсійне забезпечення як основний складник соціальних гарантій високого рівня стосовно громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, не може бути скасоване або обмежене.
Як видно з розрахунку пенсії за вислугу років, що міститься в листі відповідача від 25120.2025, основний розмір пенсії: 56% грошового забезпечення (вислуга років 22) у розмірі: 14989,90 грн. Із урахуванням індексації: 21934,56 грн. Із урахуванням доплати: індексація базового ОСНП 2022 (14989,9* 0,1400): 7092022 Індексація базового ОСНП 2022 – 2098,59 грн; індексація базового ОСНП 2023 (17088,49* 0,1970): (за рішенням суду) 7092023 Індексація базового ОСНП 2023 – 3366,43 грн; індексація базового ОСНП 2024 (18588,49* 0,0796): 7092024 Індексація базового ОСНП 2024 – 1479,64 грн; щомісячна доплата до 2000 відповідно до ПКМУ №713 від 14.07.2021 (згідно рішення суду) – 2000,00 грн; учасник АТО – 590,25 грн, учасник бойових дій – 40,00 грн. Всього 23934,56 грн. Підсумок пенсії (з надбавками): 24564,81 грн. Із урахуванням максимального розміру пенсії: 23610,00 грн.
Таким чином, пенсія позивача після чергового перерахунку обмежена максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
За вказаних обставин та наведених норм права, із урахуванням названих Рішень Конституційного Суду України, суд констатує відсутність правових підстав для обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром.
Із метою ефективного захисту прав позивача, суд уважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії позивачу, без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, як особі, яка у складі Збройних Сил України, захищала суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022, з урахуванням раніше виплачених сум
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача виплачувати спірні пенсійні платежі у т.ч. в подальшому у разі проведення перерахунку та індексації, суд зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач у відповідь на заяву позивача про перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру констатував відсутність правових підстав для такого перерахунку. Із урахуванням викладеного, спір щодо здійснення подальших виплат перерахованої пенсії та щодо порядку здійснення такої виплати у цій справі відсутній.
У той же час, відповідачем не приймалось рішення щодо перерахунку позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у названій частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.
Відтак, позов підлягає задоволенню частково.
VIІ. Висновок суду
Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
VIІI. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом установлено, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, тож підстави розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ: 42098368; місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) здійснити з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, як особі, яка у складі Збройних Сил України, захищала суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.