Справа№689/60/26 
Провадження №2-а/672/4/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року   м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Рибачук О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Стебло Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
встановив:
Позивач звернувсь до суду з позовом до ГУНП в Тернопільській області у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №6472864 від 06.01.2026 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за ч.1 ст.122 КУпАП. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.01.2025 поліцейським ВП №4 Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Горбач В.Ю. стосовно ОСОБА_1 винесено незаконну та необґрунтовану постанову серії ЕНА №6472864 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає, що винесена постанова підлягає скасуванню з огляду на те, що розгляд справи не проводився, постанова винесена без його присутності, заявлені клопотання про ознайомлення з доказами проігноровані, належних та допустимих доказів його вини працівником поліції не представлено, постанову йому не оголошено, лише надано для підпису. 
04.02.2026 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
11.02.2026 до суду від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому вказано, що відповідачем повністю доведено правомірність прийнятого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що підтверджується доданими до матеріалів справи відеозаписом факту вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а тому постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
06.01.2026 поліцейським ВП №4 Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Горбач В.Ю. стосовно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА №647284 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1ст.122 КУпАП. 
Згідно зазначеної постанови, 06.01.2026 13:45:28 с.Свидова, вул.Степана Бандери, водій керуючи ТЗ перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.34 ПДР – Порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.
Дані обставини підтверджуються копією постанови, наявною в матеріалах справи (а.с.4).
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.
Згідно з вимогами ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п.1 розділу 8 «Регулювання дорожнього руху» ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Детальний опис груп і значень дорожньої розмітки наведений у розділі 34 «;Дорожня розмітка» ПДР України.
Відповідно до п.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, горизонтальна розмітка 1.1. (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах.
Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1. для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Судом встановлено, що 06 січня 2026 року під час несення служби капралом поліції ОСОБА_2 в с.Свидова по вул.Степана Бандери було зупинено водія ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом OPEL VIVARO д.н.з. НОМЕР_1 порушив вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія», яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України. У зв`язку з чим позивача постановою від 06 січня 2026 року серії ЕНА №6472864 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Отже, поліцейським, як посадовою особою, яка відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» стежить за безпекою дорожнього руху після безпосереднього виявлення вчинення правопорушення позивачем було зупинено останнього.
Після зупинки, поліцейський підійшов до водія, та пояснив суть скоєного правопорушення. В свою чергу ОСОБА_1 не висловив заперечень щодо вчиненого. 
Таким чином, оцінивши докази в справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, поліцейський постановив визнати винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
Доказів, які спростовували б факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення матеріали справи не містять. Із дослідженого судом відеозапису, що поданий відповідачем разом із відзивом на позов, не встановлено факту заперечення позивачем ОСОБА_1 допущеного ним порушення Правил дорожнього руху та виду і розміру адміністративного стягнення, накладеного на нього згідно оскаржуваної постанови. Також і у позові ОСОБА_1 не оспорює сам факт вчинення ним адміністративного правопорушення та не заперечує проти застосованого адміністративного стягнення.
Заперечення позивача, що розгляд справи не проводився, постанова винесена без його присутності та клопотання про ознайомлення з доказами проігноровані спростовуються відеозаписом, наданим відповідачем разом із відзивом, на якому зафіксовано факт зупинки ОСОБА_1 працівником поліції, роз`яснення йому суті вчиненого адміністративного правопорушення та складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, постанова серії ЕНА №6472864 від 06.01.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень за ч.1 ст.122 КУпАП є законною, тому не підлягає скасуванню.
В аспекті оцінки аргументів учасників справи суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позовної заяви отримали достатню оцінку.
Інші зазначені в позовній заяві обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно п.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування постанови про адміністративне правопорушення не підтверджені зібраними у справі доказами, є необґрунтованими, тому адміністративний позов необхідно залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень залишити без змін.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 22, 139, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286 КАС України, суд
ухвалив :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: с-ще Ярмолинці, Хмельницького району, Хмельницької області
Відповідач:Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження: 46001, вул.Валова, буд.11, м.Тернопіль, Тернопільської області.
Повне судове рішення складено 17.03.2026.

Суддя       Олена РИБАЧУК