Справа № 465/5609/25 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір Б.Б. 
Провадження № 22-ц/811/4025/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивували тим, що 07 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у кредит № 6614930125, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 8000 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Вищезазначений договір підписано відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.
Надавши відповідачу кредитні кошти, Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» виконало зобов`язання за умовами договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року в повному обсязі. 
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за умовами договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 19040 грн, з яких 8000 грн заборгованість за тілом кредиту та 11040 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
З наведених підстав просили стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року в розмірі 19040 грн. 
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ««Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  накористь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість в розмірі 19040 грн, судовий збір в розмірі 2422.40 грн, разом 21 462.40 грн.
Додатковим рішенням Франківського районного суду міста Львова від 27 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2025 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачем не доведено укладення договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» щодо належної процедури ідентифікації та автентифікації сторін.
Надіслання SMS з кодом не забезпечує належної ідентифікації, оскільки не підтверджує, що код використано саме позичальником, а не третьою особою.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, тому не може підтверджувати наявність заборгованості за кредитним договором, а виписку з рахунку, на який зараховувалися кошти, Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» не надало, що свідчить про недоведеність заборгованості відповідача за кредитним договором.
Розмір денної процентної ставки в договорах про споживче кредитування не може перевищувати максимальний розмір денної процентної ставки, визначений Законом України «Про споживче кредитування», а вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності та призводить до невиправданих додаткових прибутків кредитора.
Кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту, та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав позичальника на укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах.
Просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 14 квітня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 07 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у кредит № 6614930125, за умовами якого товариство надає споживачу кредиту у гривні, а позичальник зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту (загальний розмір кредиту) складає 8000 грн (п. 2.3 договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року).
Пунктом 2.5. договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року передбачено, що строк кредиту 360 днів, з кінцевим терміном повернення 03 червня 2024 року (включно).
Згідно з п. 2.5.1. договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року у позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору про продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених договором. Товариство за наявності у нього всіх необхідних можливостей, засобів і ресурсів в тому числі і з врахуванням оцінки кредитоспроможності позичальника може направити позичальнику пропозицію щодо продовження строку кредиту. Якщо позичальник погоджується з запропонованими умовами продовження строку кредиту, позичальнику в особистому кабінеті стає доступним укладення правочину щодо зміни строку кредиту за договором.
Відповідно до п. 2.6. договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:
2.6.1. стандартна процентна ставка в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору та становить:
1 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору.
0.87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення суми кредиту.
Орієнтовна реальна процентна ставка на дату укладення договору становить 3195.29 % річних (п. 2.9. договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 36128.00 грн (п. 2.10. договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року).
Пунктом 3.1. договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .
Згідно з п. 3.7. договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року позичальник несе відповідальність за правильність наданих товариству реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.
Листом від 17 жовтня 2025 року № БТ/Е-15720 Акціонерне товариство «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку НОМЕР_2 , на яку 07 січня 2025 року перераховано 8000 грн від Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (т. 1., а.с. 113). 
Крім того, факт отримання відповідачкою грошових коштів в розмірі 8000 грн підтверджується і наданою банком випискою по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_3 (картка НОМЕР_2 ) за період з 07 січня 2025 року по 09 січня 2025 року (т. 1 а.с. 115). 
Отримавши кредитні кошти, в розмірі обумовленому сторонами договору, відповідачка ними користувалася, а також сплачувала кошти на погашення заборгованості за умовами договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року, що свідчить про наявність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та спростовує доводи апеляційної скарги щодо його неукладеності.
Разом з тим, вищезгаданий правочин підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора, при укладенні договору зазначено персональні дані ОСОБА_1 , про втрату яких остання не заявляла, так само як і не заявляла про вчинення щодо неї будь яких шахрайських дій зі сторони третіх осіб.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 рокустаном на 24 червня 2025 року, така становить19040 грн., з яких 8000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 11040.00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. 
При цьому, в розрахунку заборгованості враховано, що 06 лютого 2025 року на виконання умов договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 рокуОСОБА_1 сплатила 3600 грн., що стало її єдиним платежем на погашення заборгованості за весь час користування кредитними коштами.
З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за процентною ставкою, що становить 1 % від суми наданого кредиту в день.
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося за визначеною умовами договору процентною ставкою, що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, визначений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». 
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачка, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань за договором про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі та відсутності у неї заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1  накористь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованості за договором про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 рокув розмірі 19040 грн, з яких 8000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 11040 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості розміру нарахованих кредитором процентів та його суперечність принципам розумності та добросовісності, є необґрунтованими, оскільки проценти за користування кредитними коштами нараховано за передбаченою умовами договору процентною ставкою, яка не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений законом. 
Покликання апелянта на нарахування кредитором процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, визначений Законом України «Про споживче кредитування», спростовуються умовами договору про надання грошових коштів у кредит № 6614930125 від 07 січня 2025 року та розрахунком заборгованості. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 квітня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.