ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/5043/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М. 

секретар судового засідання - Чеголя Є.О. 
за участю:
ТОВ «Родина ІР» - адвокат Чиркіна Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» 
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 (про забезпечення позову) 
по справі №916/5043/25 
за позовом:  ОСОБА_1  
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР»
про стягнення 7 076 200,00 грн. 

суддя суду першої інстанції - Цісельський О.В. 
місце винесення ухвали: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до його подання відносно особи, яка може отримати статус відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР», згідно якої просить суд накласти арешт на нерухоме, рухоме майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" в межах суми, що не перевищує ціну позову, а саме 7 076 200,00 грн.
Обґрунтовуючи заяву, заявник зазначає про те, що необхідність накладення арешту на майно та кошти боржника пов`язано тим, що вона є учасником ТОВ «Родина ІР», володіє часткою у розмірі 50% статутного капіталу Товариства та протягом всього періоду, коли вона є учасником, жодного разу не отримувала повідомлення про скликання загальних зборів учасників Товариства щодо розподілу чистого прибутку та виплату дивідендів, з урахуванням чого з січня 2025 року неодноразово зверталась до Товариства із заявами щодо надання інформації про діяльність Товариства та про скликання загальних зборів учасників ТОВ «Родина ІР» для прийняття рішення про виплату дивідендів учасникам за 2018-2025 роки.
Як вказує ОСОБА_1 , директор ТОВ «Родина ІР» ОСОБА_2 відмовив у наданні їй, як учаснику, запитуваної інформації, зазначивши, що запитувана інформація належить до форм контролю та нагляду за діяльність Товариства і може бути надана на підставі рішення загальних зборів учасників, чим порушив право заявниці як учасника на отримання інформації про діяльність Товариства без рішення загальних зборів, оскільки, на переконання заявниці, ані статутом, ані законодавством це не передбачено.
Окрім того, заявниця стверджує, що директор ТОВ «Родина ІР» чинив перешкоди у проведенні загальних зборів, відмовлявся їх проводити, формувати протокол загальних зборів належним чином та внести до протоколу порядок денний, а саме відобразити по пунктам з якого приводу збирались загальні збори, зокрема, розподіл чистого прибутку та виплата дивідендів, у зв`язку з чим наданий ним протокол ОСОБА_1 відмовилась підписувати. 
Щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства заявниця зауважує, що Товариство має двох учасників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який є не лише учасником, а й директором Товариства, має набагато більше впливу на діяльність та його майновий стан, ніж заявниці, тому безперешкодно матиме змогу розпоряджатись коштами та майном Товариства без її участі чи згоди на власний розсуд, навіть неправомірно, оскільки в період оскарження його дій в суді, майно Товариства може передане будь-якій іншій особі, а кошти на підставі будь-яких договорів виведені з рахунків Товариства.
Окрім того, ОСОБА_1 додає, що ОСОБА_2 продублював створення такого ж товариства, яким є ТОВ "Родина ІР", та, з метою уникнення будь-яких негативних наслідків для себе, зареєстрував його на доньку, зазначивши себе директором. Відтак, заявниця вважає, що отримавши її письмове звернення, ОСОБА_2 , знаючи, що він не збирається розподіляти чистий прибуток та надавати заявниці будь-які документи, але розуміючи, що вона може звернутись до суду із позовом про стягнення дивідендів, почав реалізовувати для себе запасні варіанти як ухилитись від виплати коштів, а також мінімізувати можливість примусового стягнення цих коштів за рахунок реалізації майна Товариства.
Відтак, за ствердженням заявниці, застосування обраного заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення її прав та законних інтересів, і такий захід є розумним, обґрунтованим, адекватним, забезпечує збалансованість інтересів обох сторін та, головне, спроможний забезпечити фактичне виконання рішення господарського суду у разі задоволення позову та спрямований на збереження стану Товариства для можливості виконання ним рішення.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 заяву ОСОБА_1 (вх. № 4-83/25 від 18.12.2025) про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено частково.
Накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» у межах розміру позовних вимог на загальну суму 7 076 200,00 грн., а також на рухоме та нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Родина ІР», у межах розміру позовних вимог в сумі 7 076 200,00 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів, у разі їх недостатності.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що у відповідності до положень ч. 3 ст. 138 ГПК України, заявник повинен пред`явити позов протягом 10 днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, тобто до 01.01.2026 включно.
Обґрунтування судового рішення. 
В мотивах прийнятого судового рішення, суд першої інстанції зазначив, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Одночасно, суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди заявнику, мають суто процесуальний «забезпечувальний» характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 22 грудня 2026 року по справі №916/5043/25; прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову та стягнути на користь ТОВ «Родина ІР» судові витрати.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
Скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції, під час прийняття оскаржуваної ухвали не застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду щодо вжиття заходів забезпечення позову. 
Отже, зважаючи на наведене, ТОВ «Родина ІР» вважає, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції має бути скасовано, виходячи з наступного. 
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Однак, судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали зазначеного зроблено не було. 
Окрім цього, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. 
А отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. 
Однак, скаржник вважає, що під час подання заяви про забезпечення позову заявником не було достатньо обґрунтовано обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову. 
Проте, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви, помилково вказав, що Заявником доведено належними та допустимими доказами, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Заявника, за захистом яких Заявник звернувся до суду.
У зв`язку з чим скаржник вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити. 
Доводи інших учасників провадження у справі. 
23.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
03.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких просило врахувати вищевказані пояснення при розгляді апеляційної скарги. 
27.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» надійшли додаткові пояснення. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
13.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР»  на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 (про забезпечення позову) по справі №916/5043/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали оскарження ухвали по справі №916/5043/25 від 22.12.2025 про забезпечення позову на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
14.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення щодо відкриття апеляційного провадження у справі. 
Обґрунтовуючи вказані заперечення заявник посилається на те, що не можуть бути поважними причини поновлення процесуального строку на оскарження ухвали суду у зв`язку з тим, що нібито директор ОСОБА_2 з 27.12.2025 по 31.12.2025 перебував на лікарняному, оскільки оскаржувану ухвалу до електронного кабінету скаржнику було доставлено 22.12.2025. Тобто, на думку заявника скаржник ТОВ «Родина ІР» було обізнано зі змістом оскаржуваної ухвали. 
Також, заявник зазначає про те, що не може бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку те, що договір з адвокатом Чиркіною Л.Ю. було укладено договір 08.01.2026, оскільки адвокат Чиркіна Л.І. представляє інтереси ТОВ «Родина ІР» в іншіх судових процесах. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали оскарження ухвали по справі №916/5043/25 від 22.12.2025 про забезпечення позову на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР"  на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 (про забезпечення позову) по справі №916/5043/25 до надходження матеріалів оскарження ухвали з суду першої інстанції. 
28.01.2026 матеріали оскарження ухвали по справі №916/5043/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 (про забезпечення позову) по справі №916/5043/25 - залишено без руху.
Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Родина ІР" строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів доплати судового збору у розмірі 845, 60 грн. - у строк до 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Родина ІР», що у разі невиконання вимог даної ухвали у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
06.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» надійшла заява про усунення недоліків. До вказаної заяви було додано: докази доплати судового збору у розмірі 845, 60 грн. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 (про забезпечення позову) по справі №916/5043/25.
Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 (про забезпечення позову) по справі №916/5043/25 на 12.03.2026 о 12:00 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 повідомлено учасників справи, про те, що розгляд справи №916/5043/25 відбудеться 31.03.2026 о 13:50 год., у зв`язку з відрядженням судді-члена колегії у справі Аленіна О.Ю. та судді-члена колегії Принцевської Н.М. з 11.03.2026 по 14.03.2026 
31.03.2026 до суду надійшло клопотання Заїкіної Р.В. про розгляд справи без її участі.
Під час судового засіданні 31.03.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав. 
Інші представники сторін в судове засідання не з`явились. 
Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача
Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Водночас, для встановлення наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.
Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Так, колегія суддів зазначає, що предметом майбутнього позову є вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Родина ІР» дивідендів у розмірі 7076200,00 грн, на які заявниця, на її переконання, має право як учасник Товариства із відповідним розміром частки у статутному капіталі, тобто у розмірі в 50% від чистого прибутку Товариства за період з 2018 року по ІІІ квартал 2025 року.
Колегія суддів вважає, що оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом про стягнення 7076200,00 грн. у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Товариство з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» необхідну суму грошових коштів, то застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язане із предметом позову. 
Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Колегія суддів на відміну від позиції скаржника вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі заявлені позивачем цілком відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Колегія суддів не погоджується з позицією скаржника, що позивачем не повідомлено доказової передумови для вживати передбачені ст.ст.136,137 ГПК України заходів, відповідно до наступного.
Так, у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент, як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).
Крім того, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23.
Також, оскільки в силу положень статті 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, то відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.
До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку:
- між сторонами у цій справі існує спір майнового характеру щодо стягнення з ТОВ «Родина ІР» на користь ОСОБА_1 грошових коштів;
- відсутність у боржника грошових коштів, у випадку задоволення заявлених позовних вимог, створить реальний ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав заявниці, оскільки максимально ускладнить (унеможливить) в подальшому виконання рішення суду;
- заходи забезпечення позову, які заявниця просить вжити у поданій заяві, стосуються предмету майбутнього позову та вжиті судом лише в межах суми заявленої до стягнення;
- вжиття таких заходів є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого буде поданий позов, а доказів того, що таке звернення спрямоване на зловживання учасником справи своїми правами наявні матеріали справи не містять.
Судова колегія також зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» наразі не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач, як і не доведено того, що такі заходи забезпечення позову створюють або можуть створити перешкоди господарській діяльності товариства. 
Слід також відзначити, що у випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з його рахунків й уникнення виконання судового рішення у майбутньому. Такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову або виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед позивачем. Відсутні будь-які підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи втручання в його господарську діяльність, адже грошові кошти залишаються у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися тимчасово обмежується на певний час лише щодо частини коштів, а не всіх коштів відповідача, і спрямовані на запобігання перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення позову у цій справі.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21.
Колегія суддів зазначає, що у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Так, порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.ст.277, 280 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення, яким задоволено заяву про забезпечення позову у даній справі , відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 у справі №916/5043/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 06.04.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.