ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2410/26 Справа № 243/9546/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
 
Суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про стягнення невиплаченої заробітної плати,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про стягнення невиплаченої заробітної плати.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що позивач працює заступником головного лікаря з медичного обслуговування населення у комунальному некомерційному підприємстві "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області. 12 грудня 2018 року він звернувся до Слов`янського відділу поліції ГУНП Донецької області із заявою про вчинення головним лікарем КНП «ЦПМСД» ОСОБА_2 можливого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України. З того часу до нього керівником КНП «ЦПМСД» було застосовано ряд негативних заходів, більшість з яких були оскаржені в судовому порядку. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2021 р. по справі 243/4952/20 про захист трудових прав викривача, яке набуло законної сили 11.01.2022 р., ОСОБА_1 визнано викривачем з 12 грудня 2018 року та встановлено, що заходи негативного впливу, як до викривача, здійснювались головним лікарем КНП «ЦПМСД» ОСОБА_2 при наявності у неї приватного інтересу та реального конфлікту інтересів. Такі ж висновки доводились до відома суду у поясненнях Національного агенства з питань запобігання корупції. З 2018 року, оскаржуючи впроваджені до нього негативні заходи, як до викривача, Слов`янським міськрайонним судом було розглянуто декілька справ. Рішення у всіх цих справах судом першої інстанції були оголошені на користь ОСОБА_1 , але апеляційний суд Донецької області у справі 243/7712/18, в якій одночасно розглядалось законність оголошення йому двох окремих доган, Рішення суду першої інстанції по одній догані, про порушення нібито ним деонтології, апеляційним судом було скасовано з причин, що він не зміг документально підтвердити факт відсутності образи працівника. Внаслідок оголошеної 06.09.2018 року догани, відповідно до абз. 3 ст.151 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 було позбавлено: 1) премії за підсумками якісно, за статистичними показниками, відпрацьованого 2018 року, як заходу заохочення; 2) премії з приводу ювілейних дат, тобто його семидесятиріччя, як заходу заохочення; 3) протягом року не виплачувалась додаткова заробітна плата, яка є періодичною виробничою премією систематичного характеру, і яка не є заходом заохочення.
Керівником безпідставно використано ст. 151 КЗпП України. Згідно зі ст. 151 КЗпП протягом строку дисциплінарного стягнення до працівника не застосовуються заходи заохочення. Статтею 143 КЗпП встановлено, що відповідні заходи заохочення визначаються правилами внутрішнього трудового розпорядку або встановлюються у колективному договорі, іншому локальному нормативному акті роботодавця. Наприклад, заходом заохочення є премія до державних і професійних свят або ювілейних дат. Саме такі премії не виплачують протягом строку дисциплінарного стягнення.
Звертає увагу суду, що зазначене не стосується премій, передбачених системою оплати праці, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" премія є додатковою зарплатою і пов`язана з виконанням виробничих завдань і функцій. Отже, премія, передбачена системою оплати праці, не є заходом заохочення і у період дії догани повинна виплачуватись працівникові на загальних підставах. Депреміювання працівників має провадитися тільки за той розрахунковий період, у якому було допущено порушення трудової дисципліни, що оформлюється наказом керівника з обов`язковим зазначенням конкретних обставин, які спричинили депреміювання.
Враховуючи зазначене, уточнивши позовні вимоги позивач просив суд стягнути з комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області:
- невиплачені періодичні премії за 2019 рік у сумі 9443,47 гривні та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі 5711,66 гривень.
- різницю у виплаті ОСОБА_1 відпускних коштів, пов`язаних з неврахуванням періодичних премій в розрахунок середнього заробітку, основної щорічної відпустки, щорічної додаткової та додаткової соціальної відпусток за 2019 рік у сумі 252,88 гривні та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі147,84 гривні;
- не виплачену заробітну плату за час перебування у судових засіданнях, 10.01.2020 року ; 17.01.2020 року; 04.02.2020 року; 21.02.2020 року; 25.02 2020 року; 17.08.2020 року; 26.08.2020 року у сумі 999,71 гривні та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі 563,33 гривні;
- різницю не вірно перерахованої заробітної плати між нижчеоплачуваною та фактичною посадою, на яку його поновили, у сумі 5590,18 гривень та різницю в оплаті перших п`яти днів чотирьох листів тимчасової непрацездатності за період з 21 грудня 2019 року по 07 жовтня 2021 року у сумі 1995,32 гривень;
- різницю в наданні допомоги у зв`язку тимчасовою непрацездатністю під час незаконного переведення на нижче оплачувану посаду у сумі 6405,16 грн.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції про стягнення невиплаченої заробітної плати – відмовлено. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач працює заступником головного лікаря з медичного обслуговування населення у комунальному некомерційному підприємстві "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області.
ОСОБА_1 на підставі наказу головного лікаря від 06 липня 2018 року № 1-с отримав дисциплінарне стягнення у вигляді догани, яку в подальшому було оскаржено та визнано законним згідно рішення Донецького апеляційного суду по справі 243/7712/18. 
На період терміну дії дисциплінарного стягнення (догани) працівник ОСОБА_3 був позбавлений будь яких видів заохочення, як це передбачається ст. 151 КЗпП України та п.1.3 додатку № 3 Договору тобто з 06 липня 2018 року по 06 липня 2019 року.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2021 у справі № 243/4952/20 позов ОСОБА_1 до головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 про захист трудових прав викривача, відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково - визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 21.12.2019 № 170 «Про переведення ОСОБА_1 », поновлено його з 21.12.2019 на посаді, яка аналогічна посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення, та скасовано наказ КИП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 26.03.2020 № 1- с «Про накладення стягнення на лікаря-стажиста ОСОБА_1 ».
Даним рішенням суду встановлено, що 12.12.2018 року позивач повідомив про можливий корупційний злочин, вчинений відповідачем та з цієї дати є викривачем.
Таким чином, з урахуванням положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставина щодо набуття 12.12.2018 ОСОБА_1 статусу викривача, яка вже встановлена рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2021 у цивільній справі № 243/4952/20, яке 11.01.2022 набрало законної сили, не підлягає доказуванню в рамках даного судового спору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
У відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».
Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до п. 7.4 Статуту Комунального підприємства «Центр первинної медико – санітарної допомоги», затвердженого рішенням Слов`янської районної ради Донецької області від 21.02.2018 року: поточне керівництво (оперативне управління) Підприємством здійснює керівник Підприємства - Головний лікар, який призначається на посаду Засновником відповідно до чинного законодавства. Строк найму, права, обов`язки і відповідальність головного лікаря, умови його матеріального забезпечення, інші умови найму визначаються контрактом.
У 2015 – 2018 роках діяв колективний договір, прийнятий 09 квітня 2015 року, який не містив визначення поняття «періодична премія» та не встановлював порядок її нарахування та отримання.
Розділом 5 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Комунального підприємства «Центр первинної медико – санітарної допомоги» Слов`янської районної ради Донецької області на 2019- 2024 роки закріплені умови оплати праці.
Згідно з п. 5.1.3. Договору винагорода працівникам підприємства за виконану роботу проводиться за погодинно-преміальною та за відрядно-преміальною системами оплати праці.
Згідно з п. 5.1.4. Договору для працівників Підприємства Керівник встановлює місячні посадові оклади.
Відповідно до п. 5.1.5. Договору посадові оклади встановлюються (затверджуються) наказом керівника на підставі затвердженого штатного розпису, чинного законодавства та цього Договору.
Відповідно до п. 5.1.7. Договору оплата праці працівників здійснюється за фактично відпрацьопрацьований час, виходячи зі встановленого посадового окладу, з урахуванням підвищень, доплат, надбавок та премій, передбачених чинним законодавством та цим Договором. При цьому обов`язковим є додержання встановленої законодавством тривалості робочого часу та виконання працівником посадових обов`язків (норм праці).
Згідно з п.5.1.10. лікарям загальної практики - сімейним лікарям, лікарям - терапевтам, лікарям-педіатрам та середньому медичному персоналу, що здійснюють медичне обслуговування населення разом з лікарями загальної практики-сімейними лікарями, лікарями-терапевтами та лікарями- педіатрами, та іншим категоріям працівників, визначеним в Положенні про преміювання (Додаток №3) за результатами роботи протягом місяця виплачується періодична премія, передбачена Додатком №3 до цього Договору.
Відповідно до 5.4.1. Договору сімейним лікарям, на яких покладені обов`язки з організації лікувально-профілактичної та адміністративно-господарської діяльності, встановити доплату 20% до посадового окладу.
Фельдшерам ФАП і ФП, на яких покладені обов`язки з організації лікувально-профілактичної та адміністративно-господарської діяльності, встановити доплати до посадового окладу з наступного розрахунку: - якщо у штатному розписі структурного підрозділу наявні від 2 включно штатних одиниць середнього медичного персоналу - у розмірі 10% від посадового окладу.
Згідно з п. 5.4.3. Договору Працівникам (в тому числі, із числа керівників) можуть . встановлюватися надбавки в розмірі до 50% посадового окладу: за високі досягнення у праці (на певний проміжок часу); за виконання особливо важливої роботи; за складність, напруженість у роботі.
У п. 1.2. Додатку № 3 до Договору - Положенні про преміювання працівників Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради Донецької області зазначено, що преміювання працівників Підприємства здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати праці підприємства за підсумками роботи за місяць/квартал/рік.
Згідно з п.1.3. Положення керівнику підприємства надається право позбавляти премії - частково або повністю у разі порушення трудової, виробничої дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку.
Згідно з п 1.4. Положення працівникам Підприємства відповідно до цього Положення можуть призначатися та виплачуватися разові та періодичні премії.
Згідно з п. 3.1. Положення нарахування і виплата періодичних премій, визначених цим розділом, здійснюється за умови укладення договору про медичне обслуговування населення між Підприємством та Національною службою здоров`я України.
У п. 3.4. Положення зазначено, що нарахування і виплата періодичних премій, визначених цим розділом, здійснюється лікарям загальної практики - сімейним лікарям, лікарям-педіатрам, лікарям-терапевтам та медичним сестрам, які працюють в команді з лікарем відповідної спеціалізації.
Згідно з п. 3.11. Положення періодичні премії виплачуються працівникам, які мають на них право, щомісячно із фонду заробітної плати без видання окремого наказу керівником Підприємства про їх призначення.
Аналізуючи положення Колективного договору та додатку до нього № 3 – Положення про преміювання, суд доходить до висновку, що періодичні премії, які виплачуються щомісячно із фонду заробітної плати без видання окремого наказу керівником підприємства про їх призначення (п. 3.11 Положення) слід віднести до додаткової заробітної в розумінні положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці».
Проте, як слідує з 5.1.10. Колективного договору; п. 3.4. Положення про преміювання нарахування та виплата періодичної премії є обов`язковою для певної категорії працівників - лікарів загальної практики - сімейних лікарів, лікарів-педіатрів, лікарів-терапевтів та медичних сестер, які працюють в команді з лікарем відповідної спеціалізації.
Як вбачається, позивач працює на посаді, яка не входить до переліку вищенаведених категорій працівників, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обов`язкове нарахування позивачу періодичних премій Колективним договором не передбачено. 
Окрім того, жодним іншим нормативно – правовим актом не передбачена обов`язковість нарахування позивачу періодичної премії, яку можливо було б віднести до додаткових заробітної плати в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та на яку не розповсюджуються обмеження, передбачені ст. 151 КЗпП України.
У зв`язку з наведеним вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення періодичної премії за 2019 рік задоволенню не підлягає. Окрім того, вимоги позивача щодо стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, різниці у виплаті відпускних коштів, пов`язаних з неврахуванням періодичних премій в розрахунок середнього заробітку, основної щорічної відпустки, щорічної додаткової та додаткової соціальної відпусток за 2019 рік та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, оскільки дані вимоги є похідними від вимоги про стягнення періодичної премії, неправомірність не виплати якої не встановлена.
Щодо не виплаченої заробітної плати за час перебування у судових засіданнях 10.01.2020 року; 17.01.2020 року, 04.02.2020 року, 21.02.2020 року, 25.02.2020 року, 17.08.2020 року, 26.08.2020 року та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату, суду не надано доказів на підтвердження факту перебування позивача у судових засіданнях, робочого часу, витраченого на відвідування судових засідань, що є необхідним для правильного розрахунку можливих нарахувань у даному випадку.
Крім того, згідно з розділом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами) (далі - відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров`я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; виплати вихідної допомоги; службових відряджень (крім службових відряджень державних службовців); вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов`язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижче оплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що прямого обов`язку по оплаті часу, витраченого на відвідування судових засідань особі, яка є позивачем у справі, без вирішення даного питання в порядку розподілу процесуальних витрат судом, який розглянув відповідну справу, - на роботодавця не покладено.
Вирішуючи питання щодо стягнення різниці між нижче оплачуваною та фактичною посадою, на яку його поновили, та різницю в оплаті перших п`яти днів чотирьох листів тимчасової непрацездатності за період з 21 грудня 2019 року по 07 жовтня 2021 року суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для стягнення вказаних сум. 
Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,- 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2026 року.
Судді: